Справа № 260/6847/25
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

10 вересня 2025 рокум. Ужгород№ 260/6847/25

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В. розглянувши заяву позивача про забезпечення адміністративного позову по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника Джуган Наталії Богданівни (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, 47) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2025 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника Джуган Наталію Богданівну звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_2 , якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 «Про призов військовозобов`язаних сержантського та солдатського складу до Збройних Сил України за загальною мобілізацією" в частині, що стосується ОСОБА_1 ; 2) визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) в частині, що стосується зарахування на військову службу за призовом у воєнний час ОСОБА_1 ; 3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виключити зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та звільнити з військової служби ОСОБА_1 .

26 серпня 2025 року представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити командуванню Військової частини НОМЕР_2 вчиняти дії щодо направлення/ переведення/переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншої військової частини/ підрозділу/формування до набрання законної сили рішенням суду по справі.

28 серпня 2025 року судом у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 26 серпня 2025 року про забезпечення позову - відмовлено.

09 вересня 2025 року (вх. № 28673/25) представником позивача повторно подано суду заяву про забезпечення позов шляхом заборони командуванню Військової частини НОМЕР_2 вчиняти дії щодо направлення/переведення/переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншої військової частини/підрозділу/формування до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Заява мотивована тим, що позивач вже має докази, що підтверджують його перебуванням у ВЧ НОМЕР_2 , а саме це Довідка ВЧ НОМЕР_2 від 05.09.2025 № 1507 та лист Ужгородського РУ ГУНП в Закарпатській області № від 02.09.2025 (409496). Крім того, у змісті заяви доводить, що звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування наказів відповідачів про його мобілізацію, посилаючись на те, що є особою, зайнятою постійним доглядом за своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка згідно Висновку № 68/1 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги на непрофесійній основі від 20.12.2023. закладу охорони здоров`я КНП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги та Довідки лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я КНП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 20.12.2023 № 68/1 та має невиліковні хвороби потребує постійного догляду. Документи в підтвердження здійснення догляду за хворою матір`ю він особисто подавав до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак його заяви було проігноровані, заяви у встановлений законом спосіб та строк не розглядалась, натомість 12.08.2025 був направлений до Військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , де зараз і перебуває. Тобто, ОСОБА_1 було незаконно, без його згоди призвано на військову службу за мобілізацією, без урахування права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із здійсненням постійного догляду за своєю матір`ю, у зв`язку з чим вважає, що в разі незастосування заходів забезпечення позову щодо заборони переміщення позивача для проходження військової служби до іншого місця служби, в тому числі до іншої військової частини, буде унеможливлений ефективний захист прав та інтересів позивача, в разі задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування наказів ІНФОРМАЦІЯ_2 та командира військової частини НОМЕР_2 в частині призначення позивача на посаду за штатом воєнного часу та зарахування його до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, а також в частині зобов`язання відповідача виключити позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 . .

09 вересня 2025 року на виконання вимог ухвали суду від 28 серпня 2025 року Військовою частиною НОМЕР_2 направлено належним чином завірений витяг із наказу про зарахування до списків особової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що згідно частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути заяву позивача про забезпечення позову в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, судом встановлено наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150-158 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Так, статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово зазначав, що забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Для задоволення судом поданої заявником заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами. І якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Подібні за змістом висновки були висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17 та в подальшому підтримані у постановах від 01.06.2022 у справі №580/5656/21, від 18.05.2023 у справі №500/4200/22, від 21.02.2024 у справі №420/11311/23.

Повертаючись до матеріалів цієї справи, суд зазначає, що ОСОБА_1 за позовними вимогами наполягає на протиправності та скасуванні наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 «Про призов військовозобов`язаних сержантського та солдатського складу до Збройних Сил України за загальною мобілізацією" в частині, що стосується ОСОБА_1 ; 2) просить визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) в частині, що стосується зарахування на військову службу за призовом у воєнний час ОСОБА_1 ; 3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виключити зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та звільнити з військової служби ОСОБА_1 .

В заяві від 09 вересня 2025 про забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб просить заборонити командуванню Військової частини НОМЕР_2 вчиняти дії щодо направлення/ переведення/ переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншої військової частини/підрозділу/формування до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Водночас, слід зазначити, що статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 3 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

В силу пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 N 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Указом Президента України від 24.02.2022 N 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативна-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Слід зазначити, що наявність порушеного права позивач обґрунтовує тим, що він не підлягав призову під час мобілізації відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та під подав відповідну заяву до ІНФОРМАЦІЯ_4 про надання відстрочки від призову на військову службу, яка не розглянута у визначений законом спосіб.

Відповідно до пунктів 56 ста 59 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. N 560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

За змістом пункту 60 Порядку N 560 до ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Позивачем надано докази того, що звертався до відповідача із завою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації 14 серпня 2025 року, однак у суду відсутні відомості, коли позивач мобілізований та ким видавався наказ про таку мобілізацію, чи була подана на час мобілізації заява про відстрочку та чи наявне прийняте рішення за результатами розгляду такої.

Враховуючи наведене, беручи до уваги характер спірних правовідносин, зміст заяви позивача про забезпечення позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб.

Станом на момент звернення із цією заявою, існують підстави стверджувати, що позивач вже мобілізований, відтак йдеться про зміну його статусу з "військовозобов`язаного" на "військовослужбовця". Застосування заходів забезпечення позову у даній справі матиме наслідком лише відтермінування переміщення позивача до інших військовий частин, якщо за результатом розгляду справи по суті суд відмовить у задоволенні адміністративного позову. Водночас, невжиття таких заходів може спричинити для позивача негативні наслідки в разі його переміщення до іншої військової частини, у зв`язку з чим захист прав, свобод та інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду, буде істотно ускладнений.

Отже, є підстави стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Стосовно співмірності вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у спосіб бажаний для позивача, необхідно вказати, що забезпечення адміністративного позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_2 вчиняти вчиняти певні дії до набрання законної сили рішенням, не змінює обсяг прав та обов`язків сторін у спорі.

Відтак, заходи забезпечення позову на переконання суду є співмірними із заявленими позивачем вимогами, позивачем не допущено зловживання процесуальними правами шляхом звернення з заявою про забезпечення позову без заявлення відповідного позову.

Водночас, застосовуючи заходи забезпечення позову судом не розглядається питання правомірності заявлених позовних вимог і наявності обставин, як підстав для задоволення позову. У даному випадку судом встановлюється саме існування спору між сторонами та обрано адекватні заходи забезпечення позову, які будуть діяти до моменту вступу в законну силу судового рішення у даній справі. Наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності відповідача може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.

Керуючись статтями 150-154, 248, 256, 294 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву (вх.№ 28673/25) ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - задовольнити.

Заборони командуванню Військової частини НОМЕР_2 вчиняти дії щодо направлення/переведення/переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншої військової частини/підрозділу/формування до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.В.Скраль