Справа № 380/15316/25
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Біловус Роман Володимирович, звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 від 15.07.2025, прийняте начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітаном ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що мав намір перетнути державний кордон України 15.07.2025 і вважає, що на пункті прикордонного контролю надав усі необхідні документи, які підтверджують підстави для виїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану і передбачені постановою КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 № 57.

Всупереч цьому, на думку позивача, 15.07.2025 відповідач прийняв рішення про відмову в перетинанні державного кордону з мотивів відсутності документів, що дають право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного стану відповідно до постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 № 57. Звертає увагу, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач не вказав, з обґрунтуванням норм чинного законодавства, які документи, окрім поданих, позивач повинен був надати при перетинанні державного кордону України на підставі пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України.

Позивач вважає рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 15.07.2025 таким, що не відповідає критеріям обґрунтованості, вмотивованості, чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії та породжує його неоднозначне трактування, у зв`язку з чим не дає реалізувати конституційне право вільно залишати територію України. З наведених підстав позивач звернувся до суду з цим позовом, просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач позову не визнав з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у тому, що надані позивачем 15.07.2025 документи не дали змоги уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України, прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України ОСОБА_1 .

Звертає увагу, що стаття 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначає, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи.

Вказує, що відповідно до пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин кордону, крім осіб, зазначених в пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Зазначає, що не було можливості визначити підставу, з якої особа має право здійснити перетин державного кордону України, адже право подання необхідних документів для підтвердження підстави, належить особі, яка перетинає державний кордон. У зв`язку з цим зауважує, що позивач не мав законних підстав для перетину державного кордону України, оскільки не орієнтувався, на якій підставі має право на перетин державного кордону, а наданий на прикордонний контроль правовий висновок адвокатського об`єднання «МОРОЗ І ПАРТНЕРИ» є цитуванням Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 № 57.

Вважає, що уповноважена особа Державної прикордонної служби України начальник 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітан ОСОБА_2 , приймаючи рішення від 15.07.2025 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 , діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 31.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідач 15.08.2025 (вх. № 66680) подав відзив на позовну заяву.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 .

Відповідно до військово-облікового документа, виданого 29.08.2024 № 54, позивач взятий на військовий облік військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_4 16.06.1999.

Відповідно до довідки № 4014/4480 від 26.06.2025 за формою згідно з додатком 6 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.24 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за окремим розпорядженням ГШ № 653/дск від 27.12.2023 у передбачених законом випадках на строк до 01.01.2027.

Вказане також підтверджується військово-обліковим документом, сформованим 07.07.2025 у застосунку «Резерв+».

Позивач 15.07.2025 прибув до пункту пропуску «Шегині» з метою перетину державного кордону України. Для підтвердження підстав для перетину державного кордону України, що не заперечується сторонами, позивач надав:

1. паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 ;

2. військово-обліковий документ на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_3 у паперовому вигляді;

3. військово-обліковий документ на ім`я ОСОБА_1 в електронному вигляді із застосунку «Резерв+», сформований 07.07.2025;

4. довідку № 4014/4480 від 26.06.2025, видану ІНФОРМАЦІЯ_5 про наявність у ОСОБА_1 відстрочки від призову за мобілізацією на підставі п.24 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на строк до 01.01.2027;

5. правовий висновок з питань наявності права на перетин державного кордону України у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану у окремих категорій військовозобов`язаних від 02.07.2025, підготовлений адвокатським об`єднанням «АДВОКАТСЬКА ФІРМА «МОРОЗ І ПАРТНЕРИ».

Начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітан ОСОБА_2 прийняла рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 з мотивів відсутності документів, що дають право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного стану відповідно до постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 № 57.

Згідно з відповіддю відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_4 Прикордонного карпатського загону Державної прикордонної служби України № 02.25/65558/25-Вн від 11.08.2025, відеозапис (відео-файл) співбесіди начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітана ОСОБА_2 з громадянином України ОСОБА_1 надати неможливо у зв`язку із відсутністю відео-файлів. Вказане аргументується обмеженим дисковим простором станції заряджання та копіювання даних «DMT9», циклічним перезаписом старих записів новими через 15 діб.

Не погодившись з рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 від 15.07.2025, яке прийняте начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітаном ОСОБА_2 , позивач звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 33 Конституції України передбачає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Наведене кореспондується також з положеннями статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII (далі Закон № 3857-XII). При цьому вказаною статтею також передбачено, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Відповідно до частин першої, другої статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі Закон № 389-VIII) визначено, що воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 6 Закону № 389-VIII в указі Президента України про введення воєнного стану зазначаються: вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

За приписами частини другої статті 9 Закону № 389-VIII Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Частинами першою, другою статті 20 Закону № 389-VIII передбачено, що правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону. В умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено: ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 1); у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (пункт 3).

Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, правовий режим воєнного стану діяв станом на 15.07.2025 (день прийняття оскаржуваного рішення) та діє по цей час.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (далі Закон № 1932-XII) оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Приписами частини першої статті 4 Закону № 1932-XII передбачено, що у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження […].

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону № 1932-XII з моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 1932-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною другою статті 17 Закону № 1932-XII передбачено, що громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Згідно з частиною п`ятою статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Частина сьома статті 1 Закону № 2232-XII передбачає, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, зокрема Законом України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543-XII, в редакції від 01.01.2025, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За приписами абзацу 4 статті 1 Закону № 3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Частина перша статті 3 Закону № 3543-XII передбачає, що мобілізаційна підготовка та мобілізація є складовими частинами комплексу заходів, які здійснюються з метою забезпечення оборони держави, за винятком цільової мобілізації.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно з частиною восьмою статті 4 Закону № 3543-XII, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Абзацом 5 статті 1 Закону № 3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Після оголошення мобілізації в державі проводяться заходи особливого періоду, які передбачають, крім іншого, призов військовозобов`язаних до Збройних Сил України на військову службу в особливий період.

Системний аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що передбачене частиною першою статті 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути тимчасово обмежене в умовах воєнного стану, за умови, що в указі Президента України про введення воєнного стану таке конституційне право зазначено у вичерпному переліку конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, при цьому, особливий режим в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян встановлюються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що пунктом 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені, зокрема, статтею 33 Конституції України, тому з 24.02.2022 (дня введення в Україні воєнного стану) право кожного вільно залишати територію України, яке передбачене частиною першою статті 33 Конституції України, може бути тимчасово обмежене в умовах воєнного стану, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Суд вважає, що обмеження певних категорій громадян у праві виїзду за кордон під час дії воєнного стану певною мірою є втручанням у приватне життя особи в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Однак таке втручання в цьому разі прямо передбачено законом і переслідує абсолютно легітимну мету.

Такі висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 09.03.2023 у справі № 600/2520/22-а та від 18.04.2024 у справі № 260/3528/22, і в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України суд такі враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 3857-XII правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України, що надає підстави Кабінету Міністрів України враховувати при встановленні зазначених правил заходи воєнного стану, запроваджені Законами України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII.

На момент виникнення спірних правовідносин порядок перетину державного кордону України визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (далі Правила № 57, у редакції від 13.03.2025).

Згідно із пунктом 2 Правил № 57 перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, зокрема: паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

За змістом пункту 12 Правил № 57 для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень.

Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє. З метою перевірки паспортних та підтверджуючих документів уповноважені службові особи Держприкордонслужби безоплатно, зокрема шляхом електронної інформаційної взаємодії, у встановленому законодавством порядку одержують інформацію, у тому числі з інформаційних (автоматизованих), інформаційно-комунікаційних систем і довідкових систем, реєстрів і банків даних, держателем (адміністратором) яких є органи державної влади або органи місцевого самоврядування, зокрема інформацію з обмеженим доступом. Використання такої інформації здійснюється із дотриманням законодавства про захист персональних даних.

У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Вказані норми кореспондуються із приписами частин першої-третьої, четвертої статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI (далі Закон № 1710-VI, в редакції від 23.03.2023, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до яких, перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом. Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні. Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

Як встановив суд, позивач 15.07.2025 прибув до пункту пропуску «Шегині» і під час паспортного контролю надав уповноваженій посадовій особі відповідача такі документи:

1. паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 ;

2. військово-обліковий документ на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_3 у паперовому вигляді;

3. військово-обліковий документ на ім`я ОСОБА_1 в електронному вигляді із застосунку «Резерв+», сформований 07.07.2025;

4. довідку № 4014/4480 від 26.06.2025, видану ІНФОРМАЦІЯ_5 про наявність у ОСОБА_1 відстрочки від призову за мобілізацією на підставі п.24 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на строк до 01.01.2027;

5. правовий висновок з питань наявності права на перетин державного кордону України у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану у окремих категорій військовозобов`язаних від 02.07.2025, підготовлений адвокатським об`єднанням «АДВОКАТСЬКА ФІРМА «МОРОЗ І ПАРТНЕРИ».

Із військово-облікового документа № 54 у паперовому вигляді; військово-облікового документа, сформованого в електронному вигляді у застосунку «Резерв+» від 07.07.2025; довідки № 4014/4480 від 26.06.2025, виданої ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд встановив, що ОСОБА_1 має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі пункту 24 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII, на строк до 01.01.2027.

Пунктом 24 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII передбачено відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаним або окремій категорії громадян у передбачених законом випадках.

Водночас, Правилами перетинання державного кордону громадянами України № 57 визначено окремі категорії груп осіб, яким перетин Державного кордону України в умовах воєнного стану дозволений (пункти із 2-1 по 2-22).

Пункт 2-6 Правил № 57 передбачає, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. До таких якраз можна віднести військовозобов`язаних осіб, перелічених у пунктах із 2-3 по 2-22.

Проте із системного аналізу зазначених пунктів із 2-1 по 2-22 Правил № 57 та наданих позивачем під час паспортного контролю документів неможливо встановити, під яку саме категорію «інших військовозобов`язаних або окремих категорій громадян у передбачених законом випадках» підпадає ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації саме по собі не є безумовною та самостійною підставою для перетину державного кордону України в умовах воєнного стану.

Наявність такої відстрочки не звільняє позивача від виконання військового обов`язку в частині таких складових як-от: виконання військового обов`язку в запасі; дотримання правил військового обліку, вірогідність бути залученим до виконання робіт, які мають оборонний характер в особливий період під час правового режиму воєнного стану.

Також і процедура надання відстрочки від призову на військову службу та надання права на перетин державного кордону в умовах воєнного стану є різними за змістом правовими процедурами з огляду на нормативно-правове регулювання та компетенцію органів, які визначають наявність таких прав.

Верховний Суд у постановах від 17.08.2023 у справі № 380/7792/22, від 31.08.2023 у справі № 380/572/23, від 27.09.2023 у справі № 380/16876/22, від 26.10.2023 у справі № 260/3428/22, від 26.10.2023 у справі № 260/3951/22, від 16.11.2023 у справі № 160/15200/22, від 23.11.2023 у справі № 260/4613/22 та інших сформував правовий висновок, відповідно до якого той факт, що Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» не містить обмежень права вільно залишати територію України в умовах правового режиму воєнного стану, не означає, що такі обмеження не можуть застосовуватися на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які є спеціальними для цього періоду.

Також Верховний Суд у постанові від 18.04.2024 у справі № 260/2850/22 наголосив, що приписи Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про прикордонний контроль», Правил № 57 ґрунтуються на тому, що право громадянина на перетин кордону має бути підтверджено певними документами, які дають уповноваженій службовій особі Держприкордонслужби прийняти обґрунтоване рішення.

Як встановив суд, начальник 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітан ОСОБА_2 прийняла рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 з мотивів відсутності документів, що дають право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного стану відповідно до постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 № 57.

Враховуючи першочерговий пріоритет публічного інтересу, обумовлений безпрецедентним масштабом загрози для суверенітету та незалежності України, суд дійшов висновку, що спосіб реалізації державою в умовах воєнного стану прав, свобод та інтересів її громадян визначається потребою мобілізації оборонних людських та матеріальних ресурсів для забезпечення захисту державності, а тому є співмірним із застосованим до позивача обмеженням у праві перетину державного кордону України та не є свавільним.

Зазначені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.07.2023 у справі № 380/7792/22, від 31.08.2023 у справі № 380/572/23, від 19.09.2023 у справі № 160/14641/22.

Також суд вважає, що аргументи позивача щодо того, що оскаржуване рішення не містить переліку документів, які повинен був подати позивач для перетину державного контролю в умовах воєнного стану, є безпідставними, оскільки затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 457 від 05.06.2023 формою рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України не передбачено зазначення таких даних.

Так, у рішенні наведено персональні дані позивача, його паспортний документ. Вказано правову підставу його прийняття, а саме: відсутність документів, які дають право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного стану відповідно до постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 № 57.

Такі ж висновки щодо обов`язкових реквізитів рішення про відмову у перетинанні державного кордону містяться у постанові Верховного Суду від 14.02.2024 у справі № 380/18153/22.

Наявність такого недоліку, як відсутність вказівки, які документи, крім наданих, повинен був подати позивач для можливості перетину кордону, на думку суду, не є безумовною підставою для скасування спірного рішення, яке в цілому відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, та не впливає на його законність.

Крім того, суд погоджується із аргументами відповідача, що спірне рішення від 15.07.2025 про відмову в перетинанні державного кордону України має разовий характер і вичерпало свою дію фактом його виконання, тобто є юридичним фактом, що відбувся в минулому та призвів до виникнення певних правових наслідків.

При цьому, за наявності на те законних підстав, які дійсно надають право на перетин державного кордону на виїзд з України (при пред`явлені позивачем документів, які надають право на перетин державного кордону на виїзд з України), оскаржуване рішення відповідача жодним чином не створить перешкод для перетину позивачем кордону України.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19.09.2023 у справі № 160/14641/22, від 27.09.2023 у справі № 380/16876/22, від 26.10.2023 у справі № 260/3428/22, від 23.05.2024 у справі № 380/16591/22.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач вказаний обов`язок виконав.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку оскаржуваному рішенню від 15.07.2025 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 , суд дійшов до висновку, що таке прийнято начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітаном ОСОБА_2 обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави визнавати це рішення протиправним.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд висновує про безпідставність позовних вимог в цілому, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до положень статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати, у тому числі витрати на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправним та скасування рішення, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. П. Хома