Справа № 340/4320/25
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2025-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/4320/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд в особі судді Дегтярьової С.В. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Першого заступника керівника Знам`янської окружної прокуратури (27400, м. Знам`янка, Кіровоградська обл., вул. Братів Лисенків, 5, ) в інтересах Держави в особі Сектора культури, молоді та спорту Кам`янецької селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області (28200, с. Кам`янець, Кропивницький р-н, Кіровоградська обл., вул. Центральна, 20А, )

до відповідача Професійно-технічного училища №36 смт. Новгородка (Кам`янецький професійно-технічний ліцей) (28200, с. Кам`янець, Кропивницький р-н, Кіровоградська обл., вул. Криворізька, 44, )

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Професійно-технічного училища №36 смт. Новгородка (Кам`янецький професійно-технічний ліцей) щодо не укладання охоронного договору на пам`ятку містобудування, архітектури місцевого значення Будинок СПТУ №36 (мур.) (210-Кв) по вулиці Криворізька, 44 у селищі Кам`янець Кропивницького району Кіровоградської області;

- зобов`язати Професійно-технічне училище №36 смт. Новгородка (Кам`янецький професійно-технічний ліцей) укласти з сектором культури, молоді та спорту Кам`янецької селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області охоронний договір на пам`ятку містобудування, архітектури місцевого значення Будинок СПТУ №36 (мур.) (210-Кв) по вулиці Криворізька, 44 у селищі Кам`янець Кропивницького району Кіровоградської області, на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.

Ухвалою судді від 07.07.2025 відкрите провадження у справі.

Обґрунтовуючи підстави позову, прокурор зазначає доводи про те, що відповідач є безпосереднім користувачем нерухомого майна - об`єктом культурної спадщини, а тому, в силу норм Закону України «Про охорону культурної спадщини», зобов`язаний укласти охоронний договір з сектором культури, молоді та спорту Кам`янецької селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Проте, охоронний договір так і не був укладений, що, на думку прокурора, може призвести до знищення пам`ятки культури та порушити інтереси територіальної громади міста.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступне.

Згідно розпорядження голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 29.01.2020 № 102-р «Про внесення змін до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 07 серпня 1997 року № 261-р» внесено зміни до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 07 серпня 1997 року № 261-р «Про перелік пам`яток містобудування, архітектури, садово-паркового мистецтва загальнодержавного і місцевого значення та виявлених пам`яток» та викладено додатки 1-3 до рішення у новій редакції. Зокрема, додаток 1 «Перелік пам`яток містобудування та архітектури, виявлених після 1997 року», Додаток 2 «Перелік пам`яток містобудування, архітектури місцевого значення в Кіровоградській області» та Додаток 3 «Перелік виявлених об`єктів містобудування, архітектури та садово-паркового мистецтва». Згідно Додатку 2 Будинок СПТУ № 36 (мур.) по вулиці, вулиці Криворізька (колишня вул. Кірова), 44 селища Кам`янець (колишнє смт Новгородка) віднесено до пам`яток містобудування, архітектури місцевого значення в Кіровоградській області (210-Кв) (а.с.26-32).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна 432513056, право оперативного управління на комплекс будівель по вулиці Криворізька, 44 селища Кам`янець з 22.05.2015 зареєстроване за Професійно-технічним училищем №36 смт Новгородка Кіровоградської області (), власник - Міністерство освіти і науки України ().

Відповідно до акту обстеження від 27.01.2023 № 2 Будинку СПТУ № 36 - пам`ятки архітектури, кінець XIX ст. (1899р.) по вул. Криворізька, 44 селища Кам`янець, встановлено, що обстежувана будівля двоповерхова, розмішується на території ПТУ № 36 смт Новгородка по вулиці Криворізька, 44 селища Кам`янець та знаходиться у підпорядкуванні закладу. Дана пам`ятка перебуває в аварійному стані після пожежі, що сталася в літку 2016 року.

На виконання законів України "Про охорону культурної спадщини", "Про охорону археологічної спадщини", "Про місцеве самоврядування в Україні", наказу Міністерства культури України від 27 червня 2019 року № 501 "Про внесення змін до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 19 серпня 2019 року за № 941/33912, та з метою забезпечення належної реалізації державної політики у сфері охорони культурної спадщини і здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини в районах, містах, селищах та селах області головою Кіровоградської обласної державної адміністрації прийнято розпорядження №690-р від 27.09.2021, яким Департаменту культури та туризму обласної державної адміністрації делегувати районним державним адміністраціям, виконавчим органам міських, селищних, сільських рад повноваження у сфері охорони культурної спадщини, а саме укладання охоронних договорів на пам`ятки, згідно з пунктом 11 частини другої статті 6 та статті 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини", Порядку укладання охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 1768 "Про затвердження Порядку укладання охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини".

Цим розпорядженням рекомендовано районним державним адміністраціям та виконавчим комітетам міських, селищних, сільських рад:

1) визначити структурний підрозділ (відповідальну особу), на який (яку) покладаються повноваження у сфері охорони культурної спадщини;

2) привести у відповідність з підпунктом 1 пункту 2 цього розпорядження Положення про відповідний структурний підрозділ (функціональні обов`язки посадової особи), на який (яку) покладаються повноваження у сфері охорони культурної спадщини;

3) призначати на посаду і звільняти з посади керівників структурних підрозділів, на які покладено повноваження у сфері охорони культурної спадщини, за погодженням з департаментом культури та туризму облдержадміністрації відповідно до вимог частини четвертої статті 6 Закону України "Про охорону культурної спадщини";

4) забезпечити охорону об`єктів культурної спадщини згідно з повноваженнями, визначеними Законом України "Про охорону культурної спадщини";

5) інформувати департамент культури та туризму облдержадміністрації про проведену роботу щокварталу до 1 числа місяця, наступного за звітним пріодом.

Наказом директора Департаменту культури та туризму обласної державної адміністрації від 23.12.2022 №171 делеговано районним державним адміністраціям та виконавчим комітетам міських, селищних, сільських рад повноваження щодо укладення охоронних договорів (а.с.60).

Новгородківською селищною радою виконання обов`язків з охорони культурної спадщини покладено на сектор культури, молоді та спорту Новгородківської селищної ради (в подальшому перейменований в сектору культури, молоді та спорту Кам`янецької селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області за рішенням №3774 від 15.11.2024) за рішенням Новгородківської селищної ради восьмого скликання від 02 грудня 2020 року №16 «Про утворення виконавчих органів Новгородківської селищної ради».

Охоронний договір користувачем пам`ятки не укладався, звернення про укладення охоронного договору до сектору культури, молоді та спорту Кам`янецької селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області не надходили.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки (стаття 66 Конституції України).

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України від 08 червня 2000 року №1805-III «Про охорону культурної спадщини».

Згідно з абзацами другим, третім преамбули до вищезгаданого Закону об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою.

Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

У абзацах третьому, двадцять другому статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» надано визначення таким термінам:

- об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

- щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 6 цього ж Закону до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить укладення охоронних договорів на пам`ятки.

До повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить укладення охоронних договорів на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону (пункт 11 частини другої статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

За приписами абзаців першого, третього частини другої, частини третьої статті 14 вищенаведеного Закону об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини ведеться органами охорони культурної спадщини та публікується такими органами на своїх офіційних веб-сайтах. Включення об`єкта до такого переліку здійснюється одночасно з набуттям ним статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини.

Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини видає власнику пам`ятки або уповноваженому ним органу свідоцтво про реєстрацію об`єкта культурної спадщини як пам`ятки.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» наказом Міністерства культури України від 11 березня 2013 року №158 (у редакції наказу Міністерства культури України від 27 червня 2019 року № 501), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 квітня 2013 року за № 528/23060, затверджено Порядок обліку об`єктів культурної спадщини.

Пункти 8, 9 цього Порядку визначають, що про набуття правового статусу щойно виявленого об`єкта уповноважений орган у десятиденний строк з дня прийняття рішення про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку надсилає власнику цього об`єкта або уповноваженому(ній) ним органу (особі) відповідне повідомлення рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Власник об`єкта культурної спадщини або уповноважений(а) ним орган (особа) зобов`язаний вжити заходів щодо укладення охоронного договору у місячний строк з дня отримання повідомлення уповноваженого органу.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом.

За правилами статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

При передачі пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам`ятка, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.

Нормами пунктів 1, 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини передбачено, що охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.

Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Важливість забезпечення особливої охорони нерухомих об`єктів культурної спадщини та пріоритетності цього завдання для держави України неодноразово підкреслювались у правозастосовчій практиці Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21.

У цій постанові Великої Палати Верховного Суду (пункти 117-130) наводились мотиви про те, що нерухомі об`єкти культурної спадщини, на відміну від іншого нерухомого майна, мають особливу правову природу. Такі об`єкти мають певні характерні властивості, з огляду на які вони мають цінність не тільки як нерухоме майно («матеріальну» цінність), а набувають історико-культурну цінність («нематеріальну», ідеологічну цінність).

Така «нематеріальна» цінність культурної спадщини не з`являється одразу після побудови нерухомого майна. Вона формується десятиліттями та століттями, оскільки суспільство може лише успадкувати її від попередніх поколінь.

Тому руйнування нерухомого об`єкта культурної спадщини завдає шкоди не лише його власнику або володільцю (які втратять внаслідок цього нерухоме майно), а і суспільству в цілому (оскільки разом із нерухомим майном буде безповоротно втрачено його «нематеріальну» історико-культурну цінність, що формувалась протягом поколінь).

З огляду на це нерухомі об`єкти культурної спадщини потребують особливої охорони, у тому числі - з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, для яких така охорона є одним із пріоритетних напрямків діяльності.

Важливість для держави України завдання щодо охорони культурної спадщини підкреслюється ратифікованими міжнародними конвенціями.

Конвенція про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини 1972 року, ратифікована Указом Президії Верховної Ради УРСР від 04 жовтня 1988 року № 6673-XI, відзначає в преамбулі, що пошкодження або зникнення будь-яких зразків культурної цінності чи природного середовища є згубним збідненням надбання всіх народів світу.

Стаття 1 вказаної Конвенції визначає, що під «культурною спадщиною» розуміються, зокрема, твори архітектури.

Відповідно до статті 4 Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини 1972 року кожна держава - сторона цієї Конвенції визнає, що зобов`язання забезпечувати виявлення, охорону, збереження, популяризацію й передачу майбутнім поколінням культурної і природної спадщини, що зазначена у статтях 1 і 2, яка перебуває на її території, покладається насамперед на неї. З цією метою вона прагне діяти як власними зусиллями, максимально використовуючи наявні ресурси, так і, за необхідності, використовувати міжнародну допомогу і співробітництво, якими вона може користуватися, зокрема, у фінансовому, художньому, науковому й технічному відношеннях.

Конвенція про охорону архітектурної спадщини Європи від 03 жовтня 1985 року, ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи» № 165-V від 20 вересня 2006 року, визначає, що архітектурна спадщина найяскравіше віддзеркалює багатство та розмаїття культурної спадщини Європи, є безцінним свідком нашого минулого і спільним надбанням всіх європейців.

Частина друга статті 1 вказаної вище Конвенції до архітектурної спадщини відносить, зокрема, архітектурні ансамблі: однорідні групи міських або сільських будівель, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення і характеризуються спільністю чітких територіальних ознак.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи встановлено, що кожна Сторона зобов`язується: вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини; за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам`яток, архітектурних ансамблів та визначних місць.

Частина друга статті 4 цієї ж Конвенції визначає, зокрема, що кожна Сторона зобов`язується запобігати спотворенню, руйнуванню або знищенню об`єктів спадщини, що охороняються.

Відповідно частин першої - третьої статті 10 Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи кожна Сторона зобов`язується прийняти комплексну політику збереження архітектурної спадщини, яка: передбачає охорону архітектурної спадщини як одну з головних цілей планування забудови міської та сільської територій, а також забезпечує врахування цієї вимоги на всіх етапах розробки планів розвитку територій та виконання процедур видання дозволів на проведення робіт; заохочує програми реставрації та підтримання в належному стані архітектурної спадщини; розглядає збереження та освоєння архітектурної спадщини і освітницьку діяльність, пов`язану з нею, як один з головних напрямів політики в галузі культури, охорони навколишнього середовища і загального планування.

Отже охорона нерухомих об`єктів культурної спадщини є завданням держави України, пріоритетність цього завдання закріплена в національному законодавстві, невід`ємною частиною якого є ратифіковані міжнародні конвенції.

Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства» від 19 вересня 2013 року № 581-VII Україною ратифіковано Рамкову конвенцію Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства.

Відповідно до преамбули до Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони цієї Конвенції, у тому числі й Україна, наголошуючи, зокрема, на значенні й потенціалі розумного використання культурної спадщини як ресурсу сталого розвитку та якості життя в постійно мінливому суспільстві, посилаючись на різні документи Ради Європи, особливо на Європейську культурну конвенцію (1954 року), Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи (1985 року), Європейську конвенцію про охорону археологічної спадщини (переглянуту) (1992 року) та Європейську ландшафтну конвенцію (2000 року), домовилась: визнавати індивідуальну та колективну відповідальність стосовно культурної спадщини; наголошувати на тому, що збереження культурної спадщини та її стале використання спрямовані на розвиток людського потенціалу та якості життя; уживати необхідних заходів для застосування положень Конвенції щодо:

- ролі культурної спадщини у створенні мирного та демократичного суспільства, а також у процесах сталого розвитку культурного різноманіття та сприяння йому;

- найліпшої ефективної реалізації повноважень усіх відповідних громадських, інституційних та приватних учасників (пункти "b", "c", "d" статті 1 Конвенції).

Згідно із статтею 5 Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони зобов`язуються, зокрема: визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства; підвищувати цінність культурної спадщини через її виявлення, вивчення, тлумачення, захист, збереження та представлення; сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості; визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на територіях під їхньою юрисдикцією, незалежно від її походження; розробляти інтегровані стратегії для сприяння виконанню положень цієї Конвенції ( пункти "a", "b", "e", "f", "g" цієї статті Конвенції).

Вищенаведені положення актів міжнародного права аналізувались Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2023 року у справі № 380/13557/21, прийнятій у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду.

У цій постанові Верховний Суд підкреслював, що культурна спадщина перебуває під охороною закону, а держава забезпечує збереження об`єктів, що становлять культурну цінність.

Наголошувалось, що збереження об`єктів культурної спадщини, їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їх руйнуванню або заподіянню шкоди, зокрема у результаті здійснення несанкціонованої господарської діяльності, забезпеченні захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь, є одним із пріоритетних і головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Акцентувалась увага й на тому, що Україна взяла міжнародне зобов`язання визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства, сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості, визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на її території як в цілому, так і у певних населених пунктах.

Тому під час здійснення охорони культурної спадщини уповноважені органи державної влади керуються у своїй діяльності приписами Конституції України, міжнародних договорів, ратифікованих у встановленому порядку, а також спеціального закону, а саме - Закону України «Про охорону культурної спадщини», зокрема, якщо предметом охоронних заходів є забезпечення збереження характерних властивостей об`єкта культурної спадщини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21 аналізувалось питання правового статусу щойно виявлених об`єктів культурної спадщини - пам`яток архітектури.

Зокрема, за результатом аналізу норм статей 14 та 37 Закону України «Про охорону культурної спадщини», зроблено висновок про те, що цей Закон встановлює, що щойно виявлені об`єкти культурної спадщини підлягають охороні відповідно до вимог зазначеного Закону. Тобто в контексті заходів з охорони культурної спадщини Закон України «Про охорону культурної спадщини» прирівнює щойно виявлені об`єкти культурної спадщини до пам`яток культурної спадщини та надає їм таку саму охорону ще до внесення до відповідного переліку об`єктів культурної спадщини та реєстрації як пам`ятки.

Тобто вказані норми безальтернативно та беззастережно встановлюють обов`язок для усіх власників щойно виявлених об`єктів культурної спадщини укласти охоронний договір в порядку, встановленому законом.

Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 1768 затверджено на виконання норм саме статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Аналіз положень пункту 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини та пункту 9 Порядку обліку об`єктів культурної спадщини засвідчує, що вони не є тими нормами, на підставі яких у власника щойно виявленого об`єкта культурної спадщини виникає обов`язок укласти щодо такого об`єкта охоронний договір, оскільки такий обов`язок прямо випливає з частини першої статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

З огляду на предмет правового регулювання пункту 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини та пункту 9 Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, суд констатує, що ці норми встановлюють часові межі виконання закріпленого у статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» за власником щойно виявленого об`єкта культурної спадщини обов`язку укласти охоронний договір.

Вищезгадані положення законодавства встановлюють строк у один місяць для укладення власником щойно виявленого об`єкта культурної спадщини охоронного договору. Цей строк встановлюється або з моменту отримання такого об`єкту у власність, або, якщо статус щойно виявленого об`єкта культурної спадщини надано пізніше, - з дня отримання власником повідомлення уповноваженого органу про набуття правового статусу щойно виявленого об`єкта.

У справі відсутні докази направлення ПТУ №36 у строк та у спосіб, що передбачені пунктом 8 Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, повідомлення про набуття Будинком СПТУ №36 (мур.) (210-Кв) по вулиці Криворізька, 44 у селищі Кам`янець Кропивницького району Кіровоградської області статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини. Проте суд відзначає, що невручення (неотримання) вищезазначеного повідомлення власнику пам`ятки не є обставиною, яка припиняє або скасовує обов`язок укласти щодо такого об`єкту охоронний договір.

Таке повідомлення переслідує мету - довести до відома власника нерухомого майна той факт, що це майно набуло спеціального охоронного статусу, який передбачений законодавством про охорону культурної спадщини, і що з дня набуття такого статусу цим майном у суб`єкта власності виникають певні права та обов`язки, закріплені у законі.

Беручи до уваги вищевикладене, можна стверджувати, що отримання повідомлення відповідного органу охорони культурної спадщини про набуття об`єктом нерухомого майна статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини тотожне обізнаності суб`єкта власності на пам`ятку про ці обставини.

Лише той власник щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, який обізнаний про наявність такого статусу, може усвідомлювати виникнення у нього відповідних обов`язків, у тому числі й щодо укладення на цей об`єкт охоронного договору.

У контексті вищенаведених мотивів Верховний Суд звернув увагу на те, що за нормами частини одинадцятої статті 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Порядок всебічного і об`єктивного висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування засобами масової інформації визначає Закон України від 23 вересня 1997 року № 539/97-ВР «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації».

У вищезгаданому Законі поняття висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні вживається у такому значенні: одержання, збирання, створення, поширення, використання і зберігання інформації про діяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування, задоволення інформаційних потреб громадян, юридичних осіб про роботу цих органів (абзац другий частини першої статті 1).

У розумінні абзацу восьмого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» офіційна інформація органів державної влади та органів місцевого самоврядування (далі - офіційна інформація) - офіційна документована інформація, створена в процесі діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, яка доводиться до відома населення в порядку, встановленому Конституцією України, законами України «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації», цим Законом.

Відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією, належать до основних принципів інформаційних відносин, а забезпечення доступу кожного до інформації, відкритості та прозорості діяльності суб`єктів владних повноважень є одними з основних напрямів державної інформаційної політики, про що зазначено у статтях 2, 3 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію».

За приписами частини першої статті 1 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини першої статті 3 вищевказаного Закону).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом, окрім іншого, систематичного та оперативного оприлюднення інформації на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет.

Суд установив, що розпорядження голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 29.01.2020 № 102-р «Про внесення змін до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 07 серпня 1997 року № 261-р» та розпорядження голови обласної державної адміністрації від 07 серпня 1997 року № 261-р «Про перелік пам`яток містобудування, архітектури, садово-паркового мистецтва загальнодержавного і місцевого значення та виявлених пам`яток», яким Будинок СПТУ № 36 (мур.) по вулиці Криворізька (колишня вул. Кірова), 44 селища Кам`янець (колишнє смт Новгородка) віднесено до пам`яток містобудування, архітектури місцевого значення в Кіровоградській області був опублікований у мережі Інтернет на офіційному порталі Кіровоградської обласної державної адміністрації.

Суд звертає увагу на те, що оприлюднення органами місцевого самоврядування публічної інформації, зокрема стосовно прийнятих ними рішень, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет є одним із передбачених законом способів висвітлення ними своєї діяльності та доведення до відома населення й усіх заінтересованих осіб про результати виконання покладених на них функцій, повноважень, завдань.

Оприлюднені на офіційному веб-порталі Кіровоградської обласної державної адміністрації вказаних документів належить до відкритої інформації, доступ до якої є відкритим, забезпечений безперешкодно, безоплатно та цілодобово.

У зв`язку з цим констатується, що ПТУ №36 було обізнане про набуття будівлею статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини і про включення цієї будівлі до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини, однак необґрунтовано неукладав охоронний договір.

Суд не оминає увагою й норми статті 66 Конституції України, якими встановлено конституційний обов`язок кожного не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Релевантними до спірних у цій справі правовідносин є й приписи частини третьої статті 13 Основного Закону України, згідно з якими власність зобов`язує і не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Зміст вищенаведених норм Конституції України у взаємозв`язку з викладеними у цьому рішенні положеннями законодавства у сфері охорони культурної спадщини дозволяє стверджувати, що власник нерухомого майна - щойно виявленого об`єкта культурної спадщини зобов`язаний виконувати усі покладені на нього обов`язки, які випливають з такого правового статусу майна, у тому числі укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини, яким у спірних відносинах виступає сектор культури, молоді та спорту Кам`янецької селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Здійснення права власності на нерухоме майно, яке має правовий статус об`єкта культурної спадщини, без укладення охоронного договору щодо нього у встановленому законом порядку, не забезпечує належної охорони такого об`єкта та створює загрозу його збереженню, порушує громадський інтерес до культурної спадщини, який визнається Україною відповідно до взятих на себе міжнародних зобов`язань.

З огляду на викладене, позовні вимоги про зобов`язання Професійно-технічного училища №36 смт. Новгородка (Кам`янецький професійно-технічний ліцей) укласти з сектором культури, молоді та спорту Кам`янецької селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області охоронний договір належить задовольнити.

З приводу позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності суд вказує слідуюче.

Згідно п.4 ч.1 та ч.2 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З огляду на те, що Професійно-технічне училище №36 смт. Новгородка (Кам`янецький професійно-технічний ліцей) не є суб`єктом владних повноважень, його бездіяльність, як окрема позовна вимога, в рамках адміністративного судочинства визнана протиправною бути не може. Натомість, суд не позбавлений права надати оцінку такій бездіяльності в межах позовної вимоги про зобов`язання вчинити певні дії, а тому позовні вимоги належить задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Професійно-технічне училище №36 смт. Новгородка (Кам`янецький професійно-технічний ліцей) укласти з сектором культури, молоді та спорту Кам`янецької селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області охоронний договір на пам`ятку містобудування, архітектури місцевого значення Будинок СПТУ №36 (мур.) (210-Кв) по вулиці Криворізька, 44 у селищі Кам`янець Кропивницького району Кіровоградської області, на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Повне судове рішення складене 05.09.2025.

Сторони:

позивач Перший заступник керівника Знам`янської окружної прокуратури (27400, м. Знам`янка, Кіровоградська обл., вул. Братів Лисенків, 5, ) в інтересах Держави в особі Сектора культури, молоді та спорту Кам`янецької селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області (28200, с. Кам`янець, Кропивницький р-н, Кіровоградська обл., вул. Центральна, 20А, )

відповідач Професійно-технічне училище №36 смт. Новгородка (Кам`янецький професійно-технічний ліцей) (28200, с. Кам`янець, Кропивницький р-н, Кіровоградська обл., вул. Криворізька, 44, )

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА