Справа № 420/36382/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/36382/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року, прийняте у складі суду судді Харченко Ю.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Військова частина НОМЕР_2 , в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо затягування розгляду та погодження звільнення старшого вожатого службових собак кінологічного відділення взводу охорони 138 роти охорони ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті абзацу 12 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про погодження звільнення старшого вожатого службових собак кінологічного відділення взводу охорони 138 роти охорони ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті абзацу 12 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту старшого вожатого службових собак кінологічного відділення взводу охорони 138 роти охорони ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 та погодження його звільнення, на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті абзацу 12 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт старшого вожатого службових собак кінологічного відділення взводу охорони 138 роти охорони ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби, на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті абзацу 12 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме на підставі наявної необхідності здійснювати постійний догляд за матір`ю з числа осіб з інвалідністю ІІ групи, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків, та правової оцінки суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що серед обставин, які про які зазначено відповідачем у заявах по суті справи є звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі пункту 2 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, однак вказаним обставинам судом належної оцінки не надано. Апелянт вважає, що судом не досліджено відсутність належного засвідчення відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за матір`ю позивача. Апелянт вважає, що довідка МСЕК до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №789533 від 29.01.2016 не є належним доказом, оскільки викладена російською мовою. На думку апелянта, довідка ЛКК не є належним доказом необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю позивача.

Представник позивача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, З 06.09.2022 року ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 на посаді старшого вожатого службових собак кінологічного відділення взводу охорони 138 роти охорони ВЧ НОМЕР_2 , у званні «старший солдат».

05.06.2024р. була отримана довідка до акту МСЕК Серія 12 ААГ № 886764 від 05.06.2024 року, відповідно до якої матері позивача призначено ІІ групу інвалідності, за загальним захворюванням, строком на один рік з 05.06.2024 року до 01.07.2025 року з черговим переоглядом 09.06.2025 року.

09.06.2024р. отримано Виписку з акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 886764, що є додатком до довідки до акту МСЕК Серія 12 ААГ № 886764 від 05.06.2024 року, згідно якої матері позивача встановлено ІІ групу інвалідності, за загальним захворюванням, строком на один рік з 05.06.2024 року до 01.07.2025 року з черговим переоглядом 09.06.2025 року

24.06.2024р. за результатами огляду Лікарською кваліфікаційною комісією при КНП «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКОСАНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ № 18 ОМР» матері позивача був наданий Висновок № 225 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі форми №080-4/о. Рекомендовано: отримання соціальної послуги із догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

При цьому, у позивача є брат ОСОБА_2 , що є особою з інвалідністю І групи та сам потребує постійного, стороннього догляду, що підтверджується доданою довідкою до акту МСЕК Серія 10 ААВ № 789533 від 29.01.2016 року, що створює неможливість здійснення ним догляду за матір`ю позивача.

Наприкінці червня 2024 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_2 з рапортом про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті абзацу 12 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Стройовою частиною Військової частини НОМЕР_2 позивача повідомлено, що рішення про звільнення військовослужбовців Військової частини НОМЕР_2 в період дії воєнного стану приймається командиром Військової частини НОМЕР_1 (Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), оскільки Військова частина НОМЕР_2 перебуває у безпосередньому підпорядкуванні до Військової частини НОМЕР_1 .

30.06.2024 року до стройової Військової частини НОМЕР_2 надійшов юридичний висновок, підготовлений помічником командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальником юридичної служби, з якого вбачається, що документи щодо звільнення позивача повертаються на доопрацювання, оскільки відсутні документи на підтвердження наявності у матері позивача потреби у постійному сторонньому догляді, та відсутні документи, які підтверджують факт відсутності інших членів сім?ї першого чи другого ступеня споріднення.

25.07.2024 року позивачем поданий оновлений пакет документів, оновлений рапорт, до якого було долучено нотаріально засвідчені копії документів про те, що другий син матері позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю І групи, яка потребує постійного стороннього догляду. Було також зазначено, що зі своїм чоловіком та батьком позивача ОСОБА_3 розірвала шлюб ще 19.09.2011 року, що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2011 року у справі № 2-4435/11 про розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4

31.07.2024р. позивачем подано звернення до Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з приводу надання відповіді щодо відмови Військової частини НОМЕР_3 у звільненні за сімейними обставинами.

12.08.2024р. позивачем отримано відповідь Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 174/174/25/29724пс, що згідно доданої довідки ЛКК № 225 від 24.06.2024р. рекомендовано отримання соціальної послуги із догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, а тому, для законного звільнення з лав Збройних Сил України запропоновано звернутись до МСЕК для отримання матір`ю позивача довідки, яка б підтверджувала необхідність постійного догляду.

16.08.2024р. надані позивачем документи з рапортом були повернуті Військовою частиною НОМЕР_1 командиру Військової частини НОМЕР_4 із зазначенням, що рапорт на звільнення через сімейні обставини у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, не підлягає задоволенню, оскільки відсутній документ, який підтверджує потребу у постійному догляді матері вказаного військовослужбовця.

12.09.2024р. після проходження матір`ю позивача медичного огляду, був отриманий Медичний висновок ЛКК №39/41 від 12.09.2024 року, виданий ЛКК при КНП «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ №18 ОМР», із зазначенням висновку: потребує постійного стороннього догляду.

18.09.2024 року до Військової частини НОМЕР_2 позивачем поданий рапорт, зареєстрований вх. № 43/2186 від 18.09.2024 року, на звільнення з лав Збройних Сил України у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю II групи.

До рапорту позивачем були долучені наступні документи: копія паспорту позивача, завірена нотаріально; копія паспорту матері позивача, завіреного нотаріально; копія РНОКПП позивача, завіреного нотаріально; копія РНОКПП матері позивача, завіреного нотаріально; копія рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2011 року по справі № 2-4435/11, про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; копія свідоцтва про народження позивача, завіреного нотаріально; копія свідоцтва про зміну імені ОСОБА_7 (брата позивача) на ім`я ОСОБА_8 , завіреного нотаріально; копія свідоцтва про народження брата позивача, завіреного нотаріально; копія довідки про наявність інвалідності I групи у брата позивача, завірена нотаріально; довідка про склад сім`ї позивача; копія довідки до акту МСЕК Серія 12 ААГ № 886764 від 05.06.2024 року, матері позивача, завірена нотаріально; копія Висновку № 225 КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги № 18» Одеської міської ради матері позивача; копія довідки до акту МСЕК Серія 10 ААВ № 789533 від 29.01.2016 року брата позивача, завірена нотаріально; копія довідки до акту МСЕК Серія 12 ААГ № 886764 від 05.06.2024 року, матері позивача, завірена нотаріально; копія медичного висновку ЛКК № 39/41 від 12.09.2024р. матері позивача, завірена нотаріально.

25 вересня 2024 р. адвокатом позивача Афанасьєвим С.О. був направлений адвокатський запит № 25/09/24-1 до Військової частини НОМЕР_2 щодо надання інформації про розгляд рапорту позивача від 18.09.2024р. (вх. № 43/2186 від 18.09.2024 року), просив у разі відмови у задоволенні рапорту надати розгорнуту відповідь щодо підстав для відмови із посиланням на норми чинного законодавства.

09.10.2024 року на електронну адресу адвоката позивача надійшла відповідь від Військової частини НОМЕР_2 , з якої вбачається, що рапорт позивача разом з клопотанням про звільнення та додатками було направлено на розгляд командуванню Військової частини НОМЕР_1 (вих. № 12162/312/40/2537/пс від 04.10.2024 року), так як повноваженнями щодо звільнення старшого солдата ОСОБА_1 під час дії правового режиму воєнного стану наділений саме командир Військової частини НОМЕР_1 .

09.11.2024 року адвокатом був направлений повторний адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_2 та адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_1 про надання інформації про розгляд рапорту позивача від 18.09.2024р., просив у разі відмови у задоволенні рапорту надати розгорнуту відповідь щодо підстав для відмови із посиланням на норми чинного законодавства.

19.11.2024 року на електронну адресу адвоката позивача надійшла відповідь від Військової частини НОМЕР_2 , яка містила аналогічну інформацію, що була зазначена раніше, з якої вбачається, що рапорт ОСОБА_1 разом з клопотанням про звільнення та додатками було направлено на розгляд командуванню Військової частини НОМЕР_1 (вих. № 12162/312/40/2537/пс від 04.10.2024 року), оскільки повноваженнями щодо звільнення старшого солдата ОСОБА_1 під час дії правового режиму воєнного стану наділений саме командир Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідь на адвокатський запит від 09.11.2024р. Військовою частиною НОМЕР_1 не надано, та рапорт позивача від 18.09.2024р. не розглянуто.

Вважаючи вказану бездіяльністю протиправною, позивач звернувся з позовом до Одеського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов виснвоку щодо наявності протиправної бездіяльності з боку відповідача щодо не розгляду рапорту старшого вожатого службових собак кінологічного відділення взводу охорони 138 роти охорони ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 та погодження його звільнення, на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті абзацу 12 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період звільняються на підставах ч.4 ст. 26 Закону №2232 та з огляду на період застосування: у мирний час (пункт 1), під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану) (пункт 2); під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (пункт 3).

Тобто, з огляду на введення в Україні воєнного стану та, приймаючи до уваги вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення ОСОБА_1 з військової служби визначені у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті абзацу 12 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

При цьому, оскільки підстави для звільнення з військові служби, викладені у пункті 2 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, на які мітив посилання рапорт позивача є абсолютно ідентичними підставам, зазначеним підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті абзацу 12 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», колегія суддів критично оцінює доводи апелянта у цій частині.

Відповідно до положень ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Отже, підставою для звільнення військовослужбовців з військової служби на період дії воєнного стану є зокрема необхідність здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи. При цьому необхідність постійного догляду повинна підтверджуватися відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Статтею 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 р. №2961-IV (далі Закон №2961) визначено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я. Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медикосоціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу «особа з інвалідністю» або «дитина з інвалідністю» у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Медико-соціальні експертні комісії визначають:

- групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності;

- види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою особи з інвалідністю (крім випадків, коли особу з інвалідністю визнано недієздатною); - причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою; - ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;

- ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи, військової агресії Російської Федерації проти України; - медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним. Медико-соціальні експертні комісії:

- встановлюють компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації;

- складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;

- вивчають виробничі, медичні, психологічні, екологічні, соціальні причини виникнення інвалідності, її рівня і динаміки та беруть участь у розробленні комплексних заходів щодо профілактики і зниження рівня інвалідності серед повнолітніх осіб, удосконалення реабілітаційних заходів;

- забезпечують своєчасний огляд (переогляд) повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю. У разі якщо особа, яка звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд (переогляд) до комісії за станом здоров`я згідно з висновком лікарськоконсультативної комісії, огляд (переогляд) проводиться за місцем її проживання (вдома), у тому числі за місцем проживання у стаціонарних установах для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб або в закладах охорони здоров`я, в яких така особа перебуває на лікуванні;

- вносять до централізованого банку даних з проблем інвалідності інформацію про повнолітніх осіб, яких визнано особами з інвалідністю. Лікарсько-консультативні комісії закладів охорони здоров`я:

- визначають наявність стійкого розладу функцій організму дитини та відповідно можливі обмеження її життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем;

- складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми; - надають консультативну допомогу з питань реабілітації та стороннього догляду, диспансерного нагляду або допомоги дітям з інвалідністю; - забезпечують своєчасний огляд (переогляд) дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю.

Відповідно до роз?яснення МОЗ України, опублікованого 09.02.2024 року на Єдиному вебпорталі органів виконавчої влади України відомо, що людям з інвалідністю I групи такий догляд призначають медико-соціальні експертні комісії в обов`язковому порядку через виключно високий ступінь втрати здоров`я, який спричиняє виникнення такої потреби (форма 157-1/0, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України 30.07.2012 № 577). Ця норма стосується як людей I групи інвалідності категорії А, що фактично не здатні до самообслуговування, так і людей I групи інвалідності категорії В, які частково можуть обслуговувати себе. У всіх інших випадках потребу у постійному сторонньому догляді визначають лікуючі лікарі та лікарсько-консультативні комісії. Їхні рішення повинні бути підтверджені відповідними висновками.

Аналогічні положення містяться у постанові Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 року «Питання медико-соціальної експертизи».

За наведених обставин твердження апелянта про те, що у спірному випадку для підтвердження необхідності стороннього догляду за матір`ю позивач мав надати лише висновок медико-соціальної експертної комісії є помилковим. Необхідність постійного стороннього догляду за хворим батьком може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 21.02.2024 у справі №120/1909/23 та від 13.06.2024 у справі №520/21316/23.

Таким чином, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я є самостійною підставою для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті абзацу 12 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу».

Так, зі змісту медичного висновку ЛКК протокол №39/41 від 12.09.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було діагностовано: дискулярну енцефалопатію 2 стадії змішаного генезу, з вираженим вертигінозним та цефалгіними синдромами, з порушенням функцій статики та ходи. ІХС. Стабільна стенокардія напруги 3 ф.к. Гіпертонічна хвороба ст.2, ст.3, ризик 4. Кризовй перебіг. СН 2Б. NYHA ІІІ. OD оперована збіжа косоокість (2015р.), міопичний астигматизм, ребець роговівки, артифакія середнього ступеня, песбіопія. OS- гіперметропія слабкого ступеня, складний гіперметропічний астигматизм, пресбіопія.

Відповідно до Медичного висновку ЛКК №39/41 від 12.09.2024 року, виданого Лікарсько-консультаційною комісією при КНП «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ №18 ОМР» мати позивача ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду.

Як вже зазначалося судом, доданими до рапорту позивача від 18.09.2024р. доказами підтверджується факт того, що окрім позивача відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати за нею догляд, оскільки другий син ОСОБА_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю І групи, та, є особою, що також потребує постійного стороннього догляду; а зі своїм чоловіком та батьком позивача ОСОБА_3 шлюб розірваний ще 19.09.2011 року, що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2011 року у справі № 2-4435/11 про розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також подана довідка про склад сім`ї, відповідно до якої інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості у позивача немає, що відповідачем не спростовано.

Суд враховує, що у відповідності до частини 1 статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Копією довідки до акту МСЕК Серія 12 ААГ № 886764 від 05.06.2024 року підтверджено, що другий син матері позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як з`ясовано судом, не може здійснювати догляд за своєю матір`ю, оскільки є особою з інвалідністю 1 групи. Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що вказана довідка не є належним доказом, оскільки вона була завсвідчена нотаріально, видана уповноваженим органом та містить усі необхідні реквізити, а зворотнього відповідачем не доведено.

Доводи апелянта, що судом не досліджено відсутність належного засвідчення відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за матір`ю позивача колегією суддів оцінюються критично, оскільки відповідно до абзацу 16 пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки перевіряють за зверненням командира військової частини або за заявою родичів (за наявності підстав) сімейний стан військовослужбовця. Отже, саме відповідач був зобов`язаний ініціювати перед Центром комплектування та соціальної підтримки перевірку сімейного стану військовослужбовця та надання відповідного акту.

Колегія суддів також зауважує, що жодних належних та допустимих доказів того, що рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі наявної необхідності здійснювати постійний догляд за матір`ю з числа осіб з інвалідністю ІІ групи було належним чином розглянуто та надіслано відповідь позивачу матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку висновку щодо наявності протиправної бездіяльності з боку відповідача щодо не розгляду рапорту старшого вожатого службових собак кінологічного відділення взводу охорони 138 роти охорони ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 та погодження його звільнення, на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті абзацу 12 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко