Справа № 589/3382/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Сидорчук О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 р. Справа № 589/3382/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15.04.2025, по справі № 589/3382/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА № 2627223 від 18.07.2024, винесену інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області сержантом поліції Гордійчуком С.І. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15.04.2025 позов задоволено.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2627223 від 18.07.2024, винесену інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області сержантом поліції Гордійчуком С.І. відносно ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП, згідно якої накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 680 грн., скасовано, а провадження у справі закрито.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення, мотивуючи порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що керування позивачем транспортним засобом з встановленим на лобовому склі предметом, що не дозволений чинними нормами в сфері безпеки дорожнього руху, є підтвердженим у ході судового розгляду справи. При цьому, апелянт, вважав помилковими висновки суду першої інстанції про те, що розміщений на вітровому склі трафарет не обмежує огляд з місця водія, а тому такі дії не утворюють складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ДСТУ 3649:2010 та примітки до пп. 31.4.7 «в» ПДР України трафарет не відноситься до дозволених предметів і покриттів, а отже встановлення його на вітровому склі транспортного засобу заборонене. Стосовно надання доказів відеофіксації адміністративного правопорушення апелянт вказав, що оскільки в силу п.п. 1 п. 3 ст. 8 наказу МВС від 18.12.2018 № 1026 Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису строк зберігання відеозаписів з відеореєстраторів становить 30 діб, даний відеодоказ був знищений, а тому надати його можливість відсутня. При цьому, такі обставини виникли не з вини відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судовим розглядом, 18.07.2024 інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області сержантом поліції Гордійчуком С.І. винесено постанову серії ЕНА № 2627223 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Згідно з оскаржуваною постановою, 18.07.2024 о 08:38:26 за адресою: с. Кіпті, траса М01 97 км., водій керував транспортним засобом VOLKSWAGEN CRAFTER, д.н.з. НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів за маршрутом Шостка-Київ, та під час руху на вітровому склі, нижньої частини був встановлений предмет, а саме трафарет з написом «Київ», який обмежує огляд з місця водія (п. 6.8.6 ДСТУ 3649), чим порушив п. 31.4.7 ПДР інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Позивач, не погоджуючись з постановою відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності в діях відповідача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, втім з інших підстав та мотивів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, стаття 125).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до пункту 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 31 ПДР, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, встановлені вимоги до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання.

Згідно із п.п. 31.4 п. 31 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності визначених цим пунктом технічних несправностей і невідповідності визначених цим пунктом вимогам.

У наведеному пункті Правил дорожнього руху викладені особливості технічного стану та обладнання транспортних засобів, за наявності яких забороняється експлуатація таких транспортних засобів, до яких, зокрема, п.п. 31.4.7 (в) ПДР України віднесено встановлення на скло додаткових предметів або нанесення покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість.

Положеннями ч. 2 ст. 121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Так, притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення здійснено у зв`язку із керування ним транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, під час руху на нижній частині вітрового скла якого, встановлений предмет, а саме трафарет з написом «Київ», який обмежує огляд з місця водія.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, висновки щодо відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, обґрунтовував тим, що враховуючи особливості розміщення на вітровому склі транспортного засобу трафарет з написом «Київ» не обмежував оглядовість з місця водія, що не є порушенням п.п. 31.4.7 (в) ПДР України.

При цьому, обґрунтовуючи даний висновок судом першої інстанції посилався на наявну в матеріалах справи копію фотознімку із зображенням вітрового скла транспортного засобу із встановленим на ньому трафаретом.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Разом з тим, стосовно надання доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем повідомлено, що фіксація даного правопорушення була здійснена за допомогою портативного відеореєстратора № 470696, про що зазначено у постанові серії ЕНА № 2627223 від 18.07.2024.

Однак, відповідно до п.п. 1 п. 3 ст. 8 наказу МВС від 18.12.2018 № 1026 Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису строк зберігання відеозаписів з відеореєстраторів становить 30 діб.

Тому, на момент судового розгляду даної справи вказаний відеозапис був знищений у зв`язку зі спливом 30-денного строку його зберігання.

Отже, надати відеозапис фіксації правопорушення відповідач не має можливості.

При цьому, колегія суддів не приймає посилання апелянта на те, що обставини такої неможливості, виникли не з вини відповідача, а обумовлені спливом визначеного Інструкцією № 1026 30-денного строку зберігання відеозапису, оскільки порядок застосування підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, порядок зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, у тому числі строк зберігання такої інформації, встановлений актом, що затверджений Міністерством внутрішніх справ, а отже визначений безпосередньо суб`єктом владних повноважень, до системи органів якого входить і відповідач.

Таким чином, зазначене не звільняє відповідача від доказування правомірності прийнятого рішення.

Водночас, слід зазначити, що неможливість дослідження судом доказів через обмежений термін їхнього зберігання чи знищення, не може бути підставою для визнання доведеними обставини, що підлягають доказуванню.

Натомість, висновки суду першої інстанції не підтверджені дослідженими у ході судового розгляду належними доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Крім того, позивач, заперечуючи правомірність притягнення до відповідальності посилався на порушення інспектором поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, незабезпечення права скористатись юридичною допомогою.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення органами Національної поліції здійснюється в порядку, визначеному розд. IV КУпАП.

Так, відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема порушення правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Так, порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення передбачений гл. 22 КУпАП.

Статтею 276 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно зі ст. 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу.

Як зазначено відповідачем, розгляд справи інспектором поліції проведено із дотриманням встановленого порядку, що було зафіксовано за допомогою портативного відеореєстратора № 470696.

Втім, як зазначено вище, відеозапис фіксації розгляду справи про правопорушення на спростування доводів щодо недотримання працівником поліції порядку розгляду справи в частині роз`яснення особі його прав, відповідач надати не має можливості.

Таким чином, враховуючи відсутність відповідних доказів, у ході судового розгляду відповідачем не доведено дотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначеного гл. 22 КУпАП.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, не відповідає вимогами чинного законодавства, з огляду на що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду щодо протиправності оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення не спростовують з вищевикладених підстав.

Суд першої інстанції наведені обставини не врахував, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , однак, виходячи з інших підстав та мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині підстав та мотивів прийнятого рішення.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15.04.2025 по справі № 589/3382/24 - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15.04.2025 по справі № 589/3382/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді З.Г. Подобайло В.В. Катунов