Справа № 420/27669/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/27669/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року, прийняте у складі суду судді Білостоцького О.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області та скасувати рішення №140/03-16 №49 від 18.03.2024 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області призначити і здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з дати подачі заяви про призначення/перерахунок пенсії 28.08.2023 року пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, затвердженої Постановою правління ПФ України від 17.01.2017 року №1-3 №80 від 23.08.2023 року;

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №140/03-16 №49 від 18.03.2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перевести ОСОБА_1 з 28.08.2023 року з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом неправильно застосовані норми матеріального права у зв`язку з неправильним тлумаченням закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі..

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що після 1 травня 2016, відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу», пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу» після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 попереднього Закону, саме, щодо віку, страхового стажу, стражу державної служби, що судом не було враховано.

Представник позивача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19.06.2013 року призначено пенсію по інвалідності ІІ групи (загальне захворювання) згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV на безтерміновий строк, перебуваючи на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

При цьому, позивач продовжувала працювати на державній службі, що сторонами за час розгляду справи спростовано не було.

Станом на 01.05.2016 року позивач мала стаж роботи на державній службі 11 років 1 місяць 27 днів. Загальний стаж державного службовця станом на 26.02.2021 року, тобто на дату звільнення з державної служби на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», становив 15 років 11 місяців 22 днів.

28.08.2023 року позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення (перерахунку) її з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ.

За принципом екстериторіальності вищевказана заява позивача від 28.08.2023 року була передана на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Разом з тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №189/03-16 №49 від 01.09.2023 року позивачу було відмовлено в переході на інший вид пенсії у зв`язку з тим, що призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №889-VІІІ не передбачено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням пенсійного органу, позивач оскаржила його в судовому порядку в межах адміністративної справи №420/27467/23.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 року у справі №420/27467/23, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2024 року, було визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №49 від 01.09.2023 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.08.2023 року та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Суд при вирішенні справи звернув увагу, що висновки пенсійного органу про відсутність у позивача права переходу на пенсію за нормами Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку, є не обґрунтованими, оскільки таке право у позивача пов`язане лише з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеного пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу", які не містять обмежень щодо виду пенсії: за віком чи по інвалідності.

Разом з тим, на виконання рішення суду від 03.11.2023 року у справі №420/27467/23, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянуло заяву позивача від 28.08.2023 року щодо переходу на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ та винесло рішення №140/03-16 №49 від 18.03.2024 року, яким повторно відмовило у проведенні перерахунку пенсії, посилаючись на те, що на дату звернення за перерахунком пенсії позивач не досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV 60 років, а діючим законодавством не передбачено призначення пенсії відповідно до Закону №889-VІІІ жінкам з більш раннього віку.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №140/03-16 №49 від 18.03.2024 року та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом у справі №420/27669/24.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що можливість переходу (перерахунку) пенсії по інвалідності згідно Закону №889-VІІІ не залежить від досягнення особою конкретного пенсійного віку, оскільки таке право пов`язане лиш е зі стажем роботи на посаді державного службовця, визначеного пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, які, при цьому, не містять обмежень щодо виду пенсії.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях закріплені у Законі України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ (далі - Закон №889-VІІІ).

Підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року (далі Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, згідно ч.9 ст.37 Закону №3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Згідно ч.10 ст.37 Закону №3723-XII якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі.

Враховуючи вищевказане, приписи Закону №3723-XII не пов`язують можливість нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення відповідного певного віку, як помилково вважає апелянт.

Як було встановлено судом вище, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, повторно розглядаючи заяву позивача від 28.08.2023 року щодо переходу на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ, винесло рішення №140/03-16 №49 від 18.03.2024 про відмову у проведенні перерахунку пенсії, протиправно посилаючись на те, що на дату звернення за перерахунком пенсії по інвалідності згідно Закону України №889-VІІІ позивач не досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV.

У той же час суд зазначає, що можливість переходу (перерахунку) пенсії по інвалідності згідно Закону №889-VІІІ не залежить від досягнення особою конкретного пенсійного віку, оскільки таке право пов`язане лиш е зі стажем роботи на посаді державного службовця, визначеного пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, які, при цьому, не містять обмежень щодо виду пенсії.

Аналізуючи вищезазначені обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області №140/03-16 №49 від 18.03.2024 року є таким, що прийнято необґрунтовано, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко