Справа № 452/3160/25
Суддя: Казан І. С.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 452/3160/25
Провадження № 2-а/452/52/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"08" вересня 2025 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
Позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5529235 від 20.08.2025 року, винесену інспектором Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області Бідником І.М. про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 121 КУпАП. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказаною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 20.08.2025 року о 13.12год. у м. Самбір на вул. Коперніка Львівської області він керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаний засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3«в» ПДР за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП. На підставі цієї постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. Вважає, що винесена відповідачем постанова є незаконною та необґрунтованою з огляду на відсутність події і складу правопорушення; позивач зазначає, що після зазначеної зупинки на його запитання щодо підстав зупинки капітан поліції відповів вимогою пред`явити посвідчення водія. На уточнююче запитання позивача про мету такої вимоги працівник поліції зазначив - «для встановлення особи». При цьому, позивач пред`явив паспорт громадянина України, що відповідно до статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр» та статті 1 Закону України «Про громадянство України» є належним документом, що посвідчує особу. Однак, працівник поліції повторно зажадав пред`явлення посвідчення водія, пояснивши таку вимогу тим, що «буде складено штраф за не пристебнутий ремінь безпеки». Позивач у свою чергу наголосив, що після зупинки транспортного засобу він відстебнув ремінь безпеки, оскільки усвідомлював необхідність дістати документи та тримати руки у полі зору працівника поліції. На прохання ОСОБА_1 пред`явити відеозапис правопорушення працівник поліції повідомив, що всі докази зафіксовані на його боді-камеру. Наданий відеозапис об`єктивно не дозволив ідентифікувати факт керування транспортним засобом без використання ременя безпеки, він не може вважатися належним доказом не підтверджує наявності складу адміністративного правопорушення у діях позивача. Позивач зазначає, що фактично розгляду справи про адміністративне правопорушення не відбулося. Ще до початку розгляду ОСОБА_1 повідомив про наміри заявляти письмові клопотання, зокрема про відкладення справи у зв`язку з тим, що працівник поліції не надав можливості належним чином переглянути відеозапис на планшеті, а на боді-камері неможливо було встановити обставини події та щодо забезпечення можливості отримати юридичну консультацію і підготуватися до розгляду; у задоволенні наведених клопотань було відмовлено. Права позивачу інспектор поліції роз`яснив після винесення та друку постанови, тобто постфактум, коли рішення про притягнення до адміністративної відповідальності фактично було прийнято та оформлено. Позивач вважає, що відповідач всупереч закону здійснив незаконну зупинку автомобіля і у нього відсутні докази порушення позивачем вимог ПДР України, що свідчить про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП; а тому просить визнати таку постанову протиправною та скасувати її.
Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій позов підтримав.
Представник відповідача ГУ НП у Львівській області подав до суду відзив на позовну заяву, у якому не погодився з позовними вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими та безпідставними; підтримав винесену постанову та зазначив, що в ході перегляду відео з нагрудних камер поліцейських встановлено, що жодних протиправних дій зі сторони працівників поліції не виявлено. Беручи до зваги вищенаведене, представник просить суд розглядати дану справу за наявними в ній належними та допустимими доказами та аргументами, з врахуванням обставин, висвітлених у відзиві відповідача на позовну заяву та доданих до нього документів без участі ГУ НП у Львівській області та у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області - відмовити.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору інспектор Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області Бідник Ігор Михайлович у визначений судом строк заперечень чи пояснень не подав.
Суд повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне:
Судом установлено, що інспектором Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області Бідником І.М. 20.08.2025 року винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді 510грн штрафу.
Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 20.08.2025 року о 13.12год. у м. Самбір на вул. Коперніка Львівської області керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаний засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3«в» ПДР за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.
У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
За приписами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами, далі Правила)
Відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП настає за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.
За змістом пункту 2.3«в» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Виходячи з п. 11 ч. 1 ст. 23 та п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
У ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
У відповідності до вимог ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Верховний Суд у постанові від 15.05.2019р. у справі №537/2088/17 дійшов висновку, що навіть сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.
Позивач у позові стверджує, що не порушував п. 2.3.ПДР, оскільки під час керування автомобілем був пристебнутий ременем безпеки, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП. Із долученого до справи відеозапису вбачається, що числа вказаного у протоколі позивач керував транспортним засобом, у подальшому був зупинений працівниками поліції. При спілкуванні із працівниками поліції останні попросили позивача надати документи, що посвідчують особу водія, згодом ними було складено оскаржувану постанову та зазначено, що причиною зупинки позивача було те, що він керував автомобілем будучи не пристебнутим ременем безпеки. Вказана обставина була висловлена працівниками поліції не у момент зупинки транспортного засобу, а у процесі розмови із водієм та огляду наданих ним документів, що свідчить про те, що на момент зупинки транспортного засобу, їм не було відомо, чи керує ОСОБА_1 автомобілем будучи пристебнутим ременем безпеки, чи ні. Тобто підстав для зупинки автомобіля як таких попередньо не було. І доказів які б це беззаперечно засвідчили, суду не надано. За даними відеозапису вбачається, що права позивачу інспектор поліції роз`яснив після винесення та друку постанови, тобто постфактум, коли рішення про притягнення до адміністративної відповідальності фактично було прийнято та оформлено. Заявлені позивачем клопотання працівником поліції було відхилено.
Відтак, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Долучений до справи відеозапис, наданий стороною відповідача, жодним чином не підтверджує обставин, викладених в оскаржуваній постанові про керування особою транспортним засобом із не пристебнутим ременем безпеки.
Згідно правовій позиції ВС, викладеній у Постанові від 26.04.2018р. в справі №338/855/17 зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено саме на відповідача. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018р. в справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 в справі №295/3099/17.
Вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова ВС від 27.06.2019р. у справі №560/751/17).
Відповідно до п. 3) ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином під час судового розгляду встановити наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення лише за постановою про накладення адміністративного стягнення неможливо, інші докази, які б однозначно підтверджували вину особи, до вказаної постанови не додані. Оцінюючи викладені обставини, суд доходить переконання, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП поза розумним сумнівом не доведена, відтак вимоги позивача суд знаходить такими що підлягають задоволенню. Тому суд приходить до висновку, що дії поліцейського під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача не відповідають вимогам ст. 245, 280 КУпАП, а відтак є незаконними. Оскаржувана постанова відповідачем прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, - відповідно до вимог п. 1 ст. 247, ст. 293 КУпАП суд скасовує вказану постанову і закриває провадження у справі.
Керуючись ст. 6, 9, 10, 195, 242-246, 257, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову серії ЕНА №5529235 від 20.08.2025 року, винесену інспектором Бідником Ігорем Михайловичем відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень по справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя