Справа № 320/62938/24
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року Київ справа № 320/62938/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СВР" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

у с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СВР" із позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 13.12.2024 № 4 з податку на прибуток підприємств, який сплачують інші платники на суму 13 936 395,00 грн (тринадцять мільйонів дев`ятсот тридцять шість тисяч триста дев`яносто п`ять гривень);

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 13.12.2024 № 4 в частині донарахування податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 15 484 883,00 грн (п`ятнадцять мільйонів чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят три гривні нуль копійок) і штрафних санкцій в частині 3 871 220,75 грн (три мільйони вісімсот сімдесят одна тисяча двісті двадцять гривень сімдесят п`ять копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків контролюючого органу про порушення позивачем положень податкового законодавства за результатами господарських операцій із контрагентами ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Рейнмуд", ТОВ "Пак Профі", які, як уважає податковий орган, фактично не відбулися. Позивач наполягає, на безпідставності висновків перевірки про формування контрагентами схемного податкового кредиту за рахунок різноманітних груп товарів в значних обсягах, які в подальшому не реалізуються і як наслідок, оформлення безтоварних операцій для позивача Зазначає, що такі господарські операції є реальними, а їх виконання підтверджується сукупністю належних доказів (первинних документів і в акті перевірки не наведено вагомих обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності ТОВ "Торговий дім "СВР", збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії ТОВ "Торговий дім "СВР" та його контрагентів ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Рейнмуд", були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, самим актом перевірки встановлено рух активів (товару) від постачальника до покупця, встановлено зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю платника.

Ухвалою суду від 06.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 закінчено підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою від 17.06.2025 суд вирішив подальший розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що проведеною перевіркою не підтверджено факт реалізації ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг"), ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Фомікруз" товарів в адресу ТОВ "Торговий дім "СВР", а зазначені господарські операції фактично не відбувались.

У зв`язку з чим, податкові накладні, виписані ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг"), ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Фомікруз" в адресу ТОВ "Торговий дім "СВР" не мають юридичної сили первинних документів. І як наслідок, ТОВ "Торговий дім "СВР" неправомірно формувало податкову звітність. Враховуючи вищенаведені норми Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 "Спрощена фінансова звітність", Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", Методичних рекомендацій по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку, ТОВ "Торговий дім "СВР" завищено витрати підприємства, а саме: показник рядка 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робiт, послуг)" Фiнансового звiту суб`єкта малого пiдприємництва (Звіту про фінансові результати форма № 2-м), у зв`язку з включенням до складу витрат витрати, що операціями, що мають ознаки нереальності.

Таким чином, на порушення вимог п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Кодексу, п. 5, п. 6, п. 8 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", п. 5.4 п. 5 розділу ІІ, п. 2.3 п. 2 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 "Спрощена фінансова звітність", Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", Методичних рекомендацій по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку ТОВ "Торговий дім "СВР" завищено показники рядка 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва (Звіту про фінансові результати форма № 2-м) у загальній сумі 77 424 415 грн, в тому числі за 2020 рік на суму 45 461 225 грн, за 2021 рік на суму 31 963 190 гривень.

Зазначене порушення вплинуло на визначення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету.

На порушення вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 п 200.4 ст. 200 Податкового Кодексу ТОВ "Торговий дім "СВР" завищено показники рядка 10.1 декларації "Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з основною ставкою" у загальній сумі 15 484 883 грн по взаємовідносинах з ТОВ "Фомікруз" за серпень 2021 року у сумі 1 617 461 грн., за листопад 2021 року у сумі 726 239 грн, з ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг") за серпень 2021 року у сумі 666 213 грн, з ТОВ "Пак Профі" за липень 2020 року у сумі 677 321 грн, за серпень 2020 року у сумі 3 439 739 грн, за вересень 2020 року у сумі 1 623 743 грн, за жовтень 2020 року у сумі 431 460 грн, за листопад 2020 року у сумі 351 753 грн, за грудень 2020 року у сумі 2 568 229 грн, за лютий 2021 року у сумі 260 716 грн, за березень 2021 року у сумі 524 034 грн, за квітень 2021 року у сумі 972 638 грн, за травень 2021 року у сумі 1 190 702 грн, за червень 2021 року у сумі 434 635 гривень.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позовну заяву та вказує, що посилання відповідача на недоліки товарно-транспортних накладних (невідповідності територіальної відстані перевезень часовим проміжкам перевезень та невідповідності об`єму вантажу об`ємам транспортного засобу), як на доказ вчинення позивачем порушень податкового законодавства, є безпідставними.

Товарно-транспортна накладна є транспортною документацією, яка підтверджує операції саме з надання послуг з перевезення вантажів, а не сам факт придбання товару. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платника податків, яким у даному випадку є позивач.

Вказані контролюючим органом недоліки самі по собі не можуть слугувати доказом відсутності поставки від контрагента, оскільки жодним нормативно-правовим актом не встановлено, що товарно-транспортні накладні є єдиними документами, які підтверджують факт поставки товару від продавця до покупця і у випадку їх відсутності або недостовірності відображеної у них інформації покупець товару позбавлений права на включення до податкового кредиту податку на додану вартість, вказаного в податковій накладній, виписаній постачальником товару.

Отже, сам собою факт наявності у ТТН певних недоліків не повинен автоматично вказувати на безпідставність підтвердження обставин здійснення господарської операції. Водночас, немає жодних підстав перекладати на платника податків (позивача) відповідальність за внесення до таких документів даних іншою особою ( в даному випадку фізичними особами-підприємцями перевізниками, які надавали послуги перевезення).

Представником відповідача надано суду додаткові пояснення, в яких останній просив суд врахувати висновки Верховного суду України у Постанові від 18.02.2020 по справі № 826/4581/15, постанові від 05.05.2020 по справі 826/14426/16 від 14.01.2020 по справі 826/9925/14.

Представником позивача надано суду додаткові письмові пояснення, в яких останній звернув увагу суду, щодо наведеної відповідачем судової практики згідно постанов Верховного Суду по справі № 826/5481/15 від 18.02.2020, по справі № 826/14426/16 від 05.05.2020, № 826/9925/14, що від висновків про статус фіктивного підприємництва несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, Верховний Суд відступив в 2022 році.

Так, в уже зазначеній постанові від 7 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Верховний Суд України помилково поширив на податкові правовідносини норму статті 205 КК України, що має інший предмет регулювання, Велика Палата Верховного Суду визнає необґрунтованим висновок Верховного Суду України про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Такої ж правової позиції притримується Верховний Суд і в актуальній судовій практиці, зокрема постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.02.2025 по справі 802/2079/17-а та від 13.02.2025 по справі 820/2867/16.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позов, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

Головним управлінням ДПС у м. Києві відповідно до ст. ст. 20, 77, 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, (далі Кодекс) п. 2 частини 1 ст. 13 розділу IV, ст. 25 розділу VI Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зі змінами та доповненнями, та у зв`язку зі змінами підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Кодексу внесеними Законом України від 09 листопада 2023 року № 3453-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо скасування мораторію на проведення податкових перевірок", та на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 05.09.2024 № 5924-п, проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Торговий дім "СВР" з метою дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2018 по 30.06.2024, валютного за період з 01.04.2018 по 30.06.2024, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2018 по 30.06.2024 та іншого законодавства за відповідний період, результати якої оформлено актом від 11.11.2024 № 119278/Ж5/26- 15-07-04-03/39056443.

Згідно висновків акта від 11.11.2024 № 119278/Ж5/26-15-07-04-03/39056443 перевіркою встановлено:

1) порушення вимог п.44.1. ст. 44, пп. 134.1.1. п.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, п.5, п.6, п. 7, п.8 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 із змінами та доповненнями, п.3 розділу III Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 13 936 395,00 грн, в тому числі за 2020 рік у сумі 8 183 021,00 грн, за 2021 у сумі 5 753 374,00 грн;

2) вимог п. 201.10 ст. 201, п. 89 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями, а саме зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні за грудень 2022 року, січень, травень, червень, серпень, грудень 2023 року з порушенням граничних строків реєстрації податкових накладних;

3) вимог п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.4 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, п.5 розділу V Порядку заповнення податкової декларації з податку на додану вартість № 21 затвердженого наказом Міністерства фінансів України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.01.2016 за № 159/28289, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 15 587 167 грн, в тому грудень 2019 року на суму 50 063 грн, за червень 2020 року на суму 15 019 грн, за липень 2020 року па суму 551 572 грн за серпень 2020 року на суму 1 461 638 грн, за вересень 2020 року на суму 3 078 136 грн, за жовтень 2020 року на суму 600 529 грн, за грудень 2020 року 2 205 718 грн, за січень 2021 року на суму 576 241 грн, за квітень 2021 року на суму 1 671 121грн, за травень 2021 року на суму 1 275 192 грн, за червень 2021 року на суму 631 837 грн, за серпень 2021 року на суму 2 302 175 грн, за листопад 2021 року на суму 1 036 902 грн, за грудень 2021 року на суму 63 366 грн, за серпень 2022 року на суму 47 917 грн, за січень 2023 року на суму 2 021 грн, за листопад 2023 року на суму 104 грн, за січень 2024 року 8 464 грн, за лютий 2024 року па суму 8 828 грн, за квітень 2024 року на суму 324 гривні;

4) вимог ст. 51. п, 70.16 ст. 70, пп. 176.2 "б" ті. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманих з них податку, а також суми нарахованого єдиного внеску з недостовірними даними І, II, III, IV квартал 2020 року, та несвоєчасно подано 3 квартал 2019 року;

5) вимог частини 3 статті 13 Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII "Про валютні операції", а саме: несвоєчасне надходження товару на суму 17570,00 дол. США (еквівалент 1 375 505,33 грн) за імпортним контрактом від 06.10.2023 № NR20231006.

ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ СВР", не погоджуючись з п. 1, п. 3 ( в частині заниження податку на додану вартість на суму 15 484 883,00 грн із загальної суми 15 587 167,00 грн) розділу VI висновків акта перевірки, вважаючи їх такими, що не відповідають дійсним обставинам, є не об`єктивними та упередженими звернулось до ГУ ДПС у м. Києві з запереченням на акт перевірки № 21112024/1 від 21.11.2024, за результатами розгляду яких висновки податкового органу залишено без змін.

Перевіркою встановлено що на формування ТОВ "Торговий дім "СВР" відображених показників у рядку 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робiт, послуг)" вплинули взаємовідносини з наступними контрагентами - постачальниками:

- ТОВ "Фомікруз" () на загальну суму 11 718 500 грн, в тому числі за 2021 рік на суму 11 718 500 грн.

- ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг") () на загальну суму 3 331 065 грн, в тому числі за 2021 рік на суму 3 331 065 грн,

- ТОВ "Пак Профі" () на загальну суму 62 374 850 грн, в тому числі за 2020 рік на суму 45 461 225 грн, за 2021 рік на суму 16 913 625 гривень.

Перевіркою встановлено що на формування ТОВ "Торговий дім "СВР" відображених показників у рядку 10.1 Декларацій "Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з основною ставкою" вплинули взаємовідносини з наступними контрагентами-постачальниками:

- ТОВ "Фомікруз" () за серпень 2021 року у сумі 1 617 461 грн, за листопад 2021 року у сумі 726 239 грн,

- ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг") за серпень 2021 року у сумі 666 213 грн,

- ТОВ "Пак Профі" за липень 2020 року у сумі 677 321 грн, за серпень 2020 року у сумі 3 439 739 грн, за вересень 2020 року у сумі 1 623 743 грн, за жовтень 2020 року у сумі 431 460 грн, за листопад 2020 року у сумі 351 753 грн, за грудень 2020 року у сумі 2 568 229 грн, за лютий 2021 року у сумі 260 716 грн, за березень 2021 року у сумі 524 034 грн, за квітень 2021 року у сумі 972 638 грн, за травень 2021 року у сумі 1 190 702 грн, за червень 2021 року у сумі 434 635 гривень.

За результатами перевірки встановлено щодо здійснення діяльності ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг"), ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Фомікруз" наступні обставини:

- формування ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг"), ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Фомікруз" схемного податкового кредиту за рахунок різноманітних груп товарів в значних обсягах, які в подальшому не реалізовуються, і як наслідок оформлення безтоварних операцій для ТОВ "Торговий дім "СВР";

- наявність Рішень контролюючого органу про відповідність платника податку критеріям ризиковості;

- здійснення операцій без ділової мети та обліку операцій безвідносно до їх реального економічного змісту;

- неможливо підтвердити операції стосовно врахування реального часу здійснення операцій, наявності трудових ресурсів, а також основних засобів, що економічно необхідні для виконання такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності;

- наявність вироку Голосіївського районного суду відносно директора ТОВ "Фомікруз" про непричетність до ведення господарської діяльності,

- наявність інформації щодо кримінального провадження № 0000044 від 21.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України, в яких фігурує ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг") ;

- внесення інформації до товарно-транспортних накладних, що доводить відсутність фактичного здійснення господарської операції ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг") в адресу ТОВ "Торговий дім "СВР".

За сукупністю вищевикладених матеріалів, перевіркою не підтверджується проведення господарських операцій між ТОВ "Торговий дім "СВР" та фігурує ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг").

Перевіркою встановлено документування зазначених операцій та відображення в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності.

Отже, проведеною перевіркою не підтверджено факт реалізації ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг"), ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Фомікруз" товарів в адресу ТОВ "Торговий дім "СВР", а зазначені господарські операції фактично не відбувались.

У зв`язку з чим, податкові накладні, виписані ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг"), ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Фомікруз" в адресу ТОВ "ТОРГОВИЙДІМ "СВР" не мають юридичної сили первинних документів. І як наслідок, ТОВ "Торговий дім "СВР" неправомірно формувало податкову звітність.

ТОВ "Торговий дім "СВР" завищено витрати підприємства, а саме: показник рядка 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робiт, послуг)" Фiнансового звiту суб`єкта малого пiдприємництва (Звіту про фінансові результати форма № 2-м), у зв`язку з включенням до складу витрат витрати, що операціями, що мають ознаки нереальності.

Таким чином, на порушення вимог п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135Податкового Кодексу, п. 5, п. 6, п. 8 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", п. 5.4 п. 5 розділу ІІ, п. 2.3 п. 2 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 "Спрощена фінансова звітність", Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", Методичних рекомендацій по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку ТОВ "Торговий дім "СВР" завищено показники рядка 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва (Звіту про фінансові результати форма № 2-м) у загальній сумі 77 424 415 грн, в тому числі за 2020 рік на суму 45 461 225 грн, за 2021 рік на суму 31 963 190 гривень.

Зазначене порушення вплинуло на визначення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету.

На порушення вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 п 200.4 ст. 200 Податкового Кодексу України ТОВ "Торговий дім "СВР" завищено показники рядка 10.1 декларації "Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з основною ставкою" у загальній сумі 15 484 883 грн (в межах спірних правовідносин) по взаємовідносинах з ТОВ "Фомікруз" за серпень 2021 року у сумі 1 617 461 грн, за листопад 2021 року у сумі 726 239 грн., з ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг") за серпень 2021 року у сумі 666 213 грн., з ТОВ "Пак Профі" за липень 2020 року у сумі 677 321 грн, за серпень 2020 року у сумі 3 439 739 грн, за вересень 2020 року у сумі 1 623 743 грн, за жовтень 2020 року у сумі 431 460 грн, за листопад 2020 року у сумі 351 753 грн, за грудень 2020 року у сумі 2 568 229 грн, за лютий 2021 року у сумі 260 716 грн, за березень 2021 року у сумі 524 034 грн, за квітень 2021 року у сумі 972 638 грн, за травень 2021 року у сумі 1 190 702 грн, за червень 2021 року у сумі 434 635 гривень.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № 4 від 13.12.2024 щодо нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, які сплачують інші платники на суму 13 936 395,00 грн (тринадцять мільйонів дев`ятсот тридцять шість тисяч триста дев`яносто п`ять гривень);

- № 4 від 13.12.2024 з нарахуванням податкового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 19 483 959 грн, з яких 15 587 167 грн - основний платіж, 3 896 792 грн штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням від 13.12.2024 № 4 та з податковим повідомленням - рішенням від 13.12.2024 № 4, в частині донарахування податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 15 484 883,00 грн (п`ятнадцять мільйонів чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят три гривні нуль копійок) і штрафних санкцій в частині 3 871 220,75 грн (три мільйони вісімсот сімдесят одна тисяча двісті двадцять гривень сімдесят п`ять копійок), вважаючи їх протиправними, та такими, що підлягають скасуванню в судовому порядку позивач звернувся до суду з даним позовом.

Податкове повідомленням - рішенням від 13.12.2024 № 4, в частині нарахуванням податкового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 102 284 грн основного платежу та 25 571,25 грн штрафних (фінансових ) санкцій позивачем не оскаржується.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема в силу частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

За частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 826/15741/18, з метою безумовного дотримання конституційного принципу, визначеного у статті 129 Конституції України, в частині третій статті 2 та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття "право на справедливий суд", що гарантоване Конвенцією.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.п.14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Підпунктом 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПКУ передбачено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Статтею 36 ПК України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Абзацом 1 п. 44.2 цієї статті визначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- зменшення позитивного значення фінансового результату дог оподаткування (прибутку).

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені у статті 44 ПК України.

Так, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 ПК України).

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (пункт 44.2 статті 44 ПК України).

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 ПК України).

У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу (пункт 44.5 статті 44 ПК України).

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (пункт 44.6 статті 44 ПК України).

Правовий аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що підставою для формування показників податкової звітності є належним чином оформлені первинні документи та інші документи, що пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів.

Положеннями пункту 187.1. статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

Згідно з пунктом 188.1. статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПКУ, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 ПКУ, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Пунктом 198.6 ст.198 ПКУ, встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Водночас згідно з пунктом 192.1 статті 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.

До того ж за правилами норм підпунктів 192.1.1 і 192.1.2 пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг. Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Якщо ж внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку. Отримувач має право збільшити суму податкового кредиту лише після реєстрації постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлено в статті 200 ПК України.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2 статті 200 ПК України).

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Не підлягає бюджетному відшкодуванню сума від`ємного значення, до розрахунку якої включено суми податку, сплачені отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів/послуг, які використані або будуть використані в операціях з першого постачання житла (об`єктів житлової нерухомості), неподільного житлового об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта житлової нерухомості.

Суми такого від`ємного значення зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду до її повного погашення податковими зобов`язаннями.

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Абзацом 1 пункту 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до положень абзаців 1, 2 пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до абзаців 5, 11 статті 1 Закону № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 996-XIV документальним підтвердженням здійснення господарських операцій між суб`єктами підприємницької діяльності в межах укладених між ними договорів, є належним чином оформлені первинні документи, на основі яких інформація щодо фінансово-господарських операцій відображається в бухгалтерському та податковому обліку.

Підсумовуючи вищенаведене, запис у регістрах бухгалтерського обліку здійснюється на підставі первинних документів (паперових або електронних), які фіксують факти здійснення банківських операцій і розпоряджень (дозволів) на їх проведення з обов`язковою попередньою перевіркою і контролем.

Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах - первинних документах, які відносяться до розрахунково-касових та які фіксують факт завершення господарських операцій, складаються в момент здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку із положеннями законодавства з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності визначають, що однією з головних умов документального підтвердження задекларованих платником податків у податковій звітності показників є можливість на підставі наявних первинних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту (доходу) в результаті здійснення господарських операцій.

При цьому первинний документ має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення, натомість сама собою наявність або відсутність окремих документів не свідчить про наявність факту порушення з боку платника податків, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Верховний Суд сформував сталу та послідовну практику щодо застосування вищенаведених правових норм. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 вказала ряд важливих правових висновків, зокрема, про таке.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

З огляду на зазначене, суд звертає увагу на таке.

З акта перевірки випливає, що на порушення вимог п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Кодексу, п. 5, п. 6, п. 8 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", п. 5.4 п. 5 розділу ІІ, п. 2.3 п. 2 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 "Спрощена фінансова звітність", Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", Методичних рекомендацій по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку ТОВ "Торговий дім "СВР" завищено показники рядка 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва (Звіту про фінансові результати форма № 2-м) у загальній сумі 77 424 415 грн, в тому числі за 2020 рік на суму 45 461 225 грн, за 2021 рік на суму 31 963 190 гривень.

Зазначене порушення вплинуло на визначення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету.

На порушення вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 п 200.4 ст. 200 Податкового Кодексу ТОВ "Торговий дім "СВР" завищено показники рядка 10.1 декларації "Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з основною ставкою" у загальній сумі 15 484 883 грн по взаємовідносинах з ТОВ "Фомікруз" за серпень 2021 року у сумі 1 617 461 грн., за листопад 2021 року у сумі 726 239 грн, з ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг") за серпень 2021 року у сумі 666 213 грн, з ТОВ "Пак Профі" за липень 2020 року у сумі 677 321 грн, за серпень 2020 року у сумі 3 439 739 грн, за вересень 2020 року у сумі 1 623 743 грн, за жовтень 2020 року у сумі 431 460 грн, за листопад 2020 року у сумі 351 753 грн, за грудень 2020 року у сумі 2 568 229 грн, за лютий 2021 року у сумі 260 716 грн, за березень 2021 року у сумі 524 034 грн, за квітень 2021 року у сумі 972 638 грн, за травень 2021 року у сумі 1 190 702 грн, за червень 2021 року у сумі 434 635 гривень.

Відповідач стверджує про не підтвердження факту реалізації ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг"), ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Фомікруз" товарів в адресу ТОВ "Торговий дім "СВР", а отже, що зазначені господарські операції фактично не відбувались.

У зв`язку з чим, податкові накладні, виписані ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг"), ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Фомікруз" в адресу ТОВ "Торговий дім "СВР" не мають юридичної сили первинних документів. І як наслідок, ТОВ "Торговий дім "СВР" неправомірно формувало податкову звітність.

ТОВ "Торговий дім "СВР" завищено витрати підприємства, а саме: показник рядка 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робiт, послуг)" Фiнансового звiту суб`єкта малого пiдприємництва (Звіту про фінансові результати форма № 2-м), у зв`язку з включенням до складу витрат витрати, що операціями, що мають ознаки нереальності.

Відповідач стверджує про формування ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг"), ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Фомікруз" схемного податкового кредиту за рахунок різноманітних груп товарів в значних обсягах, які в подальшому не реалізовуються, і як наслідок оформлення безтоварних операцій для ТОВ "Торговий дім "СВР" та не підтвердження проведення господарських операцій між ТОВ "Торговий дім "СВР" та ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Рейнмуд" (попередня назва - ТОВ "Малмберг").

Щодо тверджень відповідача в акті перевірки про формування контрагентами ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Рейнмуд", ТОВ "Пак Профі" схемного податкового кредиту за рахунок різноманітних груп товарів в значних обсягах, які в подальшому не реалізовуються і, як наслідок, оформлення безтоварних операцій для ТОВ "Торговий дім "СВР" суд зазначає таке.

ТОВ "Торговий дім СВР" зареєстроване як юридична особа 16.01.2014, основний вид діяльності товариства: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, інші види діяльності: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 73.11 Рекламні агентства; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки.

Перевіркою встановлено та не заперечувалось сторонами, що станом на 01.04.2018 загальна чисельність працюючих ТОВ "Торговий дім "СВР" склала 32 особи, а станом на 30.06.2024 - 29 осіб.

20.08.2021 між ТОВ "Фомікруз" (продавець) та позивачем ТОВ "Торговий дім "СВР" (Продавець) та було укладено договір поставки № 20802 на загальну суму 11 718 500,00 грн.

Відповідно до п. 1 Договору поставки № 20802 продавець зобов`язується передати у власність покупця визначені товаросупровідними документами матеріальні цінності (надалі -"товар", а покупець - прийняти та оплатити зазначений товар на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору асортимент, кількість, ціна та загальна вартість Товару визначаються сторонами у видаткових накладних, за якими Продавцем здійснюється передача Товару Покупцю.

Згідно Видаткових накладних, наданих позивачем суду, ТОВ "Фомікуз" було передано позивачу: баки гідроакамуляторні, гідроакумулятори в упаковці, гідроакумулятори, крани, крани в упаковці, крани кутові вентиляційний 1/2"х3/4", крани кутові вентиляційний 1/2"х 1/2", крани поливу в упаковці 1/2, кранбукси, крани в упаковці, крани поливу в упаковці, насоси, змішувачі в упаковці для ванни, змішувачі в упаковці однорукі для ванни, лейки в упаковці, змішувачі в упаковці однорукі для ванни, насоси циркуляційні, змішувачі в упаковці однорукі для кухні, змішувачі в упаковці однорукі для умивальника.

Господарські операції з ТОВ "Фомікруз" відбувались в період серпень - листопад 2021 року.

Контрагентом ТОВ "Фомікруз" при продажу товарів на користь ТОВ "Торговий дім "СВР" було надано: Митну декларацію UA500150/2021/006416; Митну декларацію UA500150/2021/200886; Митну декларацію UA 500150/2021/200759; Митну декларацію UA 500150/2021/201012; Митну декларацію UA 500150/2021/203544; Митну декларацію UА 500150/2021/203963; Митну декларацію UA 500150/2021/007152.

Перевезенням придбаних у ТОВ "Фомікруз" товарів здійснювалось ФОП ОСОБА_1 на підставі договору перевезення № 01/01-19 від 02.01.2019. На підтвердження виконання Договору перевезення № 01/01-19 від 02.01.2019 позивачем надано суду копії Договору перевезення № 01/01-19 від 02.01.2019, актів наданих послуг, платіжних доручень на підтвердження оплати послуг перевезення, які містяться в матеріалах справи.

Придбані товари у ТОВ "Фомікруз" в подальшому в 2021 році було реалізовано наступним суб`єктам господарювання: ТОВ БК "УКРБУДГАРАНТ" ТОВ "КЛАСИКА КОМФОРТУ", що підтверджується видатковими накладними, що надаються до позову.

Отже, на підтвердження господарських операцій з ТОВ "Фомікруз" () за 2021 рік на загальну суму 11 718 500,00 грн позивачем надано суду: Договір поставки № 20802 від 20.08.2021; Видаткові накладні на отримання товару від ТОВ "Фомікруз", перелік згідно таблиці 11 акта перевірки; Товарно-транспортні накладні на перевезення товару від ТОВ "Фомікруз", перелік згідно таблиці 12 акта перевірки; Платіжні доручення на оплату придбаних товарів; договір перевезення № 01/01-19 від 02.01.2019 укладений з ФОП ОСОБА_1 , копії актів наданих послуг, платіжних доручень на підтвердження оплати послуг перевезення, видаткові накладі.

25.08.2021 між ТОВ "Малмберг" (сьогоднішня назва ТОВ "Рейнмуд") та ТОВ "Торговий дім "СВР" було укладено договір поставки № 250801.

Відповідно до п. 1 Договору поставки № 250801. продавець зобов`язується передати у власність покупця визначені товаросупровідними документами матеріальні цінності (надалі -"товар", а покупець - прийняти та оплатити зазначений товар на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору асортимент, кількість, ціна та загальна вартість Товару визначаються сторонами у видаткових накладних, за якими Продавцем здійснюється передача Товару Покупцю.

Згідно з видатковими накладними, що надані позивачем суду, ТОВ "Малмберг" було передано позивачу: конвектори електричні, котли, водонагрівачі, водонагрівачі накопичувальні.

Контрагентом ТОВ "Рейнмуд" у відповідь на адвокатський запит них. 0212/24-1 від 02.12.2024 надано відповідь № 09-12/2025 походження товару, проданого позивачута повідомлено, що поставлений товар було придбано у ТОВ "ГВС-ТЕХНІКА" ().

Перевезенням придбаних у ТОВ "Малмберг" товарів займався ФОП ОСОБА_1 на підставі договору перевезення № 01/04-18 від 01.04.2018. На підтвердження виконання Договору перевезення № 01/04-18 від 01.04.2018 позивачем надано суду копії Договору перевезення № 01/04-18 від 01.04.2018, актів наданих послуг, платіжних доручень на підтвердження оплати послуг перевезення, копії яких містяться в матеріалах справи.

Придбані товари у ТОВ "Рейнмуд" (ТОВ "Малмберг") в подальшому було реалізовано ТОВ "КЛАСИКА КОМФОРТУ" в 2021 році, що підтверджується видатковими накладними, що містяться в матеріалах справи.

Отже, на підтвердження господарських операцій з ТОВ "Рейнмуд" (ТОВ "Малмберг") за 2021 роки на загальну суму 3 997 278,49 грн позивачем надано суду: Договір поставки від 25.08.2021 № 250801; Видаткові накладні на отримання товару від ТОВ "Рейнмуд" (ТОВ "Малмберг"); Товарно-транспортні накладні на перевезення товару від ТОВ "Рейнмуд" (ТОВ "Малмберг"), договір перевезення № 01/04-18 від 01.04.2018, копії актів наданих послуг, платіжних доручень на підтвердження оплати послуг перевезення, видаткові накладні на отримання товару від ТОВ "Торговий дім "СВР".

27.08.2020 між ТОВ "Пак Профі" (постачальник) та ТОВ "Торговий дім "СВР" (покупець) було укладено договір поставки № СД-07/2020.

Відповідно до п. 1 Договору постачальник зобов`язується передавати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору. Товар по даному договору постачається партіями. Згідно видаткових накладних загальна сума договору становить 10 000 000,00 грн

Згідно з видатковими накладними, що надані позивачем суду, ТОВ "Пак Профі" було передано позивачу: секції алюмінієвого радіатора, секції біметалевого радіатора, мийки Handmade KRP PVD, клапани, мильниці, змішувачі, мийки врізні, мийки накладні, сушарки для посуду, крани радіаторні верхні, крани кульові, крани - американка кульові, хомути металеві, полиці, стакани, сушарки, тримачі для рушників та паперу, туалетні йоржики, змішувачі, лійки для душа, згін-американка, фільтри грубої очистки, шланги дренажно-фекальні, крани для пісуара, дзеркала, душові стійки, насоси поверхневі, станції насосні, насоси фекальні, регулюючий захисний клапан, трьохходовий ручний клапан, крани колекторні, фільтри самоочистки, трап в душ, ніпелі для радіатора, зливні групи для колектора, реле тиску, насоси глибинні, насоси поверхневі, баки (гідроакумулятори), сифони, насоси глибинні, насоси дренажні, насоси поверхневі, байпаси колектора, конектори для підключення цирк. насосу, душові системи, кріплення для змішувачів, крани - букса, дивертори, ексцентрик + чашка, аератори, розширювальні баки, автоматичний повітровідвідник, групи безпеки, зливні групи, термометри, заглушки пластикові, колектори в зборі, фланель у комплекті, крани радіаторні, зворотні клапани, крани для поливу, паяльники, фільтри грубої очистки, труби металопластикові, пожежні рукави,зворотні клапани, монометри, редуктори тиску, колектори з перекриванням.

Контрагентом ТОВ "Пак Профі" при продажу товарів на користь ТОВ "Торговий дім "СВР" на підтвердження походження товару було надано: Митну декларацію UA500150/2021/006022; Митну декларацію UA500150/2021/005958; Митну декларацію UA500150/2021/005901; Митну декларацію UA500150/2021/005842; Митну декларацію UA 500150/2021/005747; Митну декларацію UA 500150/2021/005622; Митну декларацію UA 500150/2021/005455; Митну декларацію UA 500150/2021/005387; Митну декларацію UA 500150/2021/005024; Митну декларацію UA 500150/2021/004856; Митну декларацію UA 500150/2021/004793 Митну декларацію UA 500150/2021/006377; Митну декларацію UA 500150/2021/002965; Митну декларацію UA 500150/2021/002701; Митну декларацію UA 500150/2021/002647; Митну декларацію UA 500150/2021/001865; Митну декларацію UA 500150/2021/001837; Митну декларацію UA 500150/2021/001025; Митну декларацію UA 500150/2021/001009; Митну декларацію UA 500150/2021/000668; Митну декларацію UA 500110/2021/000945; Митну декларацію UA 500130/2021/001319; Митну декларацію UA 500150/2020/211518; Митну декларацію UA 500150/2020/210921; Митну декларацію UA 500150/2020/210808; Митну декларацію UA 500490/2020/507181; Митну декларацію UA 500150/2020/210468; Митну декларацію UA 500110/2020/017895; Митну декларацію UA 500150/2020/210208; Митну декларацію UA 500490/2020/505710; Митну декларацію UA 500130/2020/236501; Митну декларацію UA 500490/2020/503890; Митну декларацію UA 500490/2020/502224; Митну декларацію UA 500490/2020/502223; Митну декларацію UA 500110/2020/010856; Митну декларацію UA 500490/2020/500869; Митну декларацію UA 500490/2020/500367; Митну декларацію UA 500490/2020/500333; Митну декларацію UA 500030/2020/208452; Митну декларацію UA 500030/2020/208197.

Перевезенням придбаних товарів займався ФОП ОСОБА_2 . ФОП ОСОБА_3 на підставі договору перевезення № 01/04-18 від 01.04.2018, та договору перевезення № 01/09-20 від 01.09.2020, що підтверджується наданими копіями договорів перевезення та копіями платіжних доручень на підтвердження оплати послуг перевезення.

Придбані товари у ТОВ "Пак Профі" в подальшому було реалізовано наступним суб`єктам господарювання в 2021, 2022, 2023, 2024 роках, що підтверджується видатковими накладними, що надаються до позову:

TOB "РЕЗЕТКА. УА", ТОВ "ЕПІЦЕНТР БУДМАТЕРІАЛІВ", ПП "ПЛАНЕТА ЛЮКС", ТзОВ Корпорація "Смарагд Прикарпаття", ПП "Модена", ТОВ "МС-БІЛД", ТОВ "АВАНГАРД ОПТ", ПМПФ "Спецрембуд", ФОП ОСОБА_4 , ТОВ "Класика Комфорту", ТОВ "БУДІКОМ-ПЛЮС", ТОВ Будівельна компанія "НОРД ВЕСТ БУД", TOB "МР ТРЕЙД", ТОВ "ЕКОБУДОСНОВА", ТОВ "ДІОРО", ТОВ "ЕКСПЕРТ КЛІМАТИЧНОЇ ТЕХНІКИ", ТОВ "Експерт з кліматичної техніки", ФОП ОСОБА_5 , ТОВ "ЗДВ", ТОВ "ЛКМ Виробнича компанія", ПАТ АКА "Покупець", TOB "МАКСІ- М+",ТОВ "ЕДЕЛЬВЕЙС БАУ", ТОВ "СТАНДАРТ БУДІВЕЛЬНИЙ" (Умань), ТОВ "САНТЕХБУДПОСТАЧ", ТОВ "БПК "САМЕ ТА" ТОВ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "ЗЗБК № 1", ПГГ "ПрогресБуд-2000", ФОП ОСОБА_6 , ПП "Азов- Галичина", ТОВ "СГИРОЛОПТ", ТОВ "Перспект ВТП", ФОП ОСОБА_7 , ТзОВ "ЛІДЕР 77", ТОВ "МС-БІЛД", ТОВ "ХІТІНГ ХАУС", TOB "РЕМКОНТ", ТзОВ "Дукат ЛВ", ГІП "ЕДЕМ Україна", ТОВ "Світ Вашого Сервісу", ТзОВ "Кімак", ФОП ОСОБА_8 , TOB "К7 ГРУП", ТОВ "КЛІМБУД", КМП НВФ "ЕКТА", ФОП ОСОБА_9 , ТОВ "Термопласт М", ТВ "Імпульс 2014", ТОВ "АБВ СТРОЙ", АВІ МПП, ТОВ "АГРОКОНТРАКТ", TOB "ЕВЕРЕСТ", TOB "ЕКОНОМ-ДОМ", ПП "ЕЛЕГАНТ- БОРИСПІЛЬ", ПП "ЗАСТАВА", ТОВ "ІБК СМАРТ РЕНОВЕЙШЕН", ТОВ "ІВКОРД БУД", TOB "ІММ", TOB "ІНВІКТАС", ТОВ "Інженерно-будівельна компанія "Енергоефективність", ТОВ "Інтергума-2010", ТОВ "ІНТЕРТЕХКОМПЛЕКТ", ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 , TOB "САН-24", ТОВ "Капінвестбуд", ТОВ Київська комісійна площадка вантажних автомобілів", ТОВ КП "БОЙКО", ТОВ "КРАПТ", ТОВ "ПОЛО-ІНВЕСТБУД", ТОВ "ПП БУДСЕРВІС", ТОВ "ПРАЙМЕР-Україна", ТОВ "ТЕРНОПІЛББУД", ТОВ МНП "ПРОМЕЛЕКТРО", ТОВ "РАДЕХІВ БІО ФЕРМ", ПП "РЕГІОНАЛЬНИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ СОЮЗ", ФОП ОСОБА_12 , ФОП ОСОБА_13 , ФОП ОСОБА_14 , МПП "СЕРІАЛ-СЕРВІС", ТОВ БФ "СІТІБУД1НДУСТРІЯ", ТОВ "ЮНІТІ БІ", ФОП ОСОБА_15 , ТОВ "ЧОРНОМОР-БУДОПТ", ТОВ Будівельна компанія "ФОРУМ", ТОВ "СТАТУС-БУД", ТОВ "СТРОЙ-ЕРА", TOB "АРМА", ТОВ "РІЕЛТОРГ", ТОВ "ПРОМХІМБУДМАГ", ТОВ "РАДЕХІВ БІО ФЕРМ", ТОВ "ПРАКТИКА", ФОП ОСОБА_16 , ФОП ОСОБА_17 .

На підтвердження господарських операцій з ТОВ "Пак Профі" () за 2020, 2021 роки на загальну суму 74 849 807,15 грн позивачем надано суду Договір поставки від 27.07.2020 № СД-07/2020; видаткові накладні на отримання товару від ТОВ "Пак Профі", перелік згідно таблиці 14 акта перевірки; товарно-транспортні накладні на перевезення товару від ТОВ "Пак Профі", перелік згідно таблиці 15 акта перевірки; Платіжні доручення на оплату придбаних товарів; договір перевезення № 01/04-18 від 01.04.2018, та № 01/09-20 від 01.09.2020 а також копії платіжних доручень на підтвердження оплати послуг перевезення.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

У відповідності до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88 вказано, що первинні документи - це документи, створені в письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження й дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Отже, на момент проведення перевірки у позивача були наявні всі необхідні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для віднесення до складу витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та до податкового кредиту з податку на додану вартість, а надані позивачем первинні бухгалтерські документи свідчать про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження формування витрат та податкового кредиту по операціях з вказаними контрагентами, які були предметом перевірки.

Під час придбання товарів у ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Рейнмуд" (ТОВ "Малмберг"), ТОВ "ПАК ІІРОФІ", позивачем із дотримання вимог щодо належної обачності при виборі контрагента було затребувано документи електронного декларування митного оформлення товарів, що придбаються.

Таким чином, подальший рух придбаних позивачем у ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Рейнмуд", ТОВ "Пак Профі" товарів, зокрема, їх реалізація іншим суб`єктам господарювання та отримання доходу від цієї реалізації, а отже використання цих товарів у господарській діяльності, підтверджується наданими документами.

В акті перевірки міститься інформація про:

- рішення контролюючого органу від 09.09.2022 № 175587 про відповідність платника податку ТОВ "ПАК "ПРОФІ" критеріям ризиковості;

- рішення контролюючого органу від 08.12.2021 № 27772, від 11.08.2022 № 26519, від 23.08.2022 № 27132, від 06.09.2022 № 28548, від 29.09.2022 № 30858, від 03.11.2022 № 34200, від 06.07.2023 № 23081, від 22.08.2023 № 2910 про відповідність платника податку ТОВ "Фомікруз" критеріям ризиковості;

- рішення контролюючого органу від 08.03.2023 № 15705 про відповідність платника податку ТОВ "Рейнмуд" критеріям ризиковості.

На підставі вищезазначених рішень податковий орган зробив висновок про відсутність фактичного здійснення господарських операцій ТОВ "Торговий дім "СВР" та ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Рейнмуд".

Суд зазначає, що всі вищезазначені рішення про відповідність критеріям ризиковості датовані після господарських операцій з ТОВ "Торговий дім "СВР", а саме:

господарські операції з ТОВ "Фомікруз" відбувались в період серпень - листопад 2021 (перше рішення про ризиковість від 08.12.2021),

господарські операції ТОВ "Рейнмуд" відбувались в період серпень 2021 року (рішення про ризиковість 08.03.2023),

господарські операції ТОВ "Пак Профі" відбувались в період липень 2020 - червень 2021 років (рішення про ризиковість 09.09.2022).

Крім того, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та податкового кредиту можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи. Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків (неподання звітності) не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків (постанови Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/11879/13-а, від 12.06.2018 у справі № 802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі № 2а- 1484/12/1370)

Актуальна судова практика зводиться до того, що "поширення на позивача "ризиковості" через стосунки з іншими "ризиковими" платниками податків суперечить базовим принципам та основам податкового законодавства. Зокрема настання визначеної законом відповідальності повинно відбуватися у разі порушення податкового законодавства безпосередньо платником податків, якого притягнуто до відповідальності, відтак кожен з платників податків має нести індивідуальну відповідальність за свою діяльність." (постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024 у справі № 520/17131/23, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2024 у справі № 420/23260/23, від 16.01.2024 у справі № 420/2720/23).

Тобто, платник податків не має нести відповідальності або інших негативних наслідків за невиконання своїми контрагентами вимог чинного законодавства України.

Суд зазначає, що ТОВ "Торговий дім "СВР" придбавало у контрагентів ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Рейнмуд" товари згідно видів своєї діяльності згідно КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля" та 46.73 "Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням", що підтверджує ділову мету та спрямування на реальний економічний ріст таких господарських операцій. В акті перевірки відображено види господарської діяльності позивача (додаток 2 до акта перевірки), тому податковому органу під час проведення перевірки було достеменно відомо про відповідність операцій з купівлі товарів у контрагентів ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Рейнмуд" видам господарської діяльності ТОВ "Торговий дім "СВР".

Оцінюючи важливість перевірки ділової мети в операціях платника у постанові від 21 липня 2020 р. у справі № 816/191/17 Верховний Суд зазначив, що оцінка доцільності економічних рішень платника в процесі провадження ним господарської діяльності, ефективності використання платником капіталу шляхом оцінювання витрат платника у світлі їх доцільності, раціональності не належить до повноважень податкового органу. Таким чином, суд наголосив на тому, що вирішувати, які саме господарські операції треба здійснити в межах господарської діяльності, повинен сам платник, а економічна ефективність та доцільність витрат є якісним показником, який не впливає на податковий облік платника.

Такий висновок загалом узгоджується з положеннями статті 42 Господарського кодексу України, в якій зазначається, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Щодо висновків акта перевірки про неможливість підтвердження господарських операцій стосовно врахування реального часу здійснення операцій, наявність трудових ресурсів, а також основних засобів, що економічно необхідні для виконання такої діяльності, що свідчіть про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської діяльності, суд зазначає таке.

Свою позицію контролюючий орган обґрунтовує відомостями про контрагентів зі звітності про податок на доходи фізичних осіб (додатку 4-ДФ), інформації про складські приміщення, реєстри податкових накладних з податкового кредиту контрагентів (закупівля товару контрагентом). Також в акті перевірки (с.59, 66) податковий орган здійснив вибірку товарів з Єдиного реєстру податкових накладних, за якими сформовано податковий кредит ТОВ "Пак Профі" та ТОВ "Рейнмуд" (ТОВ "Малмберг"), на підставі чого зроблено висновок про не наявність таких товарів у ТОВ "Пак Профі" та ТОВ "Рейнмуд" ТОВ "Малмберг") для їх подальшого продажу на ТОВ "Торговий дім "СВР".

Доказів того, що контролюючим органом було проведено зустрічної звірки контрагентів ТОВ "Торговий дім "СВР" суду не надано, а лише використано відповідачем інформацію про них з автоматизованих систем.

Суд зазначає, що інформація, що не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Згідно з практикою Верховного Суду зі спорів щодо оскарження рішень податкових органів з оцінки питань щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів, наявності або відсутності окремих документів, а також недоліки в їх оформленні, відсутності ТТН, порушення податкової дисципліни по ланцюгу постачання, які не можуть бути безумовною підставою для висновку про нереальність господарських операцій та для позбавлення суб`єкта господарювання податкового кредиту.

Верховний Суд в постановах від 11.11.2020 № 320/1147/19, від 24.11.2020 № 813/3034/15 виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Так, висновком Верховного Суду, викладеному у постановах по справам № 826/7704/16 від 19.06.2018, № 2а/1770/3360/12 від 30.01.2018 критична оцінка надана посиланню контролюючих органів на відсутність у контрагентів позивача власних чи орендованих основних фондів, кваліфікованих фахівців для здійснення діяльності, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних випливає фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно- правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Колегія суддів уважала необґрунтованими посилання скаржника на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента суб`єкта господарювання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки остання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Наявність або відсутність окремих документів або ж помилки у їх оформленні не є підставою для переконання про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Податковим органом обґрунтовано правомірність висновків перевірки тим, що контрагенти ТОВ "Торговий дім "СВР" є фігурантами кримінальних проваджень, чим на його думку підтверджено відсутність у контрагентів можливостей до вчинення задекларованих господарських операцій, відсутність наміру та фактичного здійснення контрагентами спірних господарських операцій. При цьому, контролюючим органом не надано доказів на підтвердження того, що в рамках відповідних кримінальних проваджень досліджувалися договірні взаємовідносини та вчинені господарські операції з ТОВ "Торговий дім "СВР", або отримано інформацію про вчинення останнім протиправних дій, які мають наслідком безпідставне декларування податкового кредиту та витрат. Більше того, відсутня інформація в який період часу вчинене правопорушення, за яким відкрито кримінальне провадження і чи цей період часу співпадає з періодом перевірки і періодом проведення господарських операцій між ТОВ "Торговий дім "СВР" та ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Рейнмуд".

Сама по собі наявність кримінальних проваджень, в рамках яких досліджується діяльність контрагентів платника, безвідносно до зібраних у рамках такого кримінального провадження доказів, що підтверджують вину особи, не може бути безумовною підставою для автоматичного спростування реальності усіх фінансово-господарських операцій платника податків, у відношенні до якого здійснюються заходи кримінально-процесуального характеру.

Таким чином, порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Отже, за змістом норм Податкового кодексу України, право покупця на податковий кредит та формування витрат не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства, у тому числі вчинення ймовірних порушень або зловживань за ланцюгом постачання товару (робіт, послуг).

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом, зокрема у постанові від 10.03.2020 у справі № 822/1284/15.

Відтак за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій платника та його контрагентів - постачальників для одержання незаконної податкової вигоди, ТОВ "Торговий дім "СВР" не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Щодо висновку відповідача про внесення інформації до товарно-транспортних накладних, що доводить відсутність фактичного здійснення господарської операції ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Рейнмуд" суд зазначає таке.

В акті перевірки зафіксовано складення товарно-транспортних накладних (відповідні реєстри наявні в акті перевірки), що підтверджують переміщення товарів покупцю.

При цьому контролюючим органом не зазначено яка саме інформація міститься в товарно-транспортних накладних, яка доводить відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є визначальними при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно - транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною (Постанова ВС від 12.06.2018 р. у справі № 826/11879/13-а).

Не можна вважати обґрунтованим висновок про не підтвердження факту поставки у зв`язку з відсутністю товарно-транспортних накладних або неналежним їх оформленням, оскільки за умови наявності інших належних доказів товарності, ненадання зазначених документів не позбавляє платника права на формування податкового кредиту. Чинним законодавством України передбачено обов`язковість товарно-транспортної накладної лише у випадку надання послуг з перевезення (Постанова ВС від 16.05.2018 р. у справі № 2а-0870/12052/11).

Товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних випливає фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. (Постанова ВС від 17.04.2018 р. у справі № 816/1587/17).

Таким чином, в акті перевірки не наведено вагомих обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності ТОВ "Торговий дім "СВР", збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії ТОВ "Торговий дім "СВР" та його контрагентів ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Рейнмуд", були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, самим актом перевірки встановлено рух активів (товару) від постачальника до покупця, встановлено зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю платника

Щодо наведеної відповідачем судової практики згідно постанов Верховного Суду по справі № 826/5481/15 від 18.02.2020, по справі № 826/14426/16 від 05.05.2020, № 826/9925/14, суд зазначає, що від висновків про статус фіктивного підприємництва несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, Верховний Суд відступив в 2022 році, у постанові від 7 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Верховний Суд України помилково поширив на податкові правовідносини норму статті 205 КК України, що має інший предмет регулювання, Велика Палата Верховного Суду визнає необґрунтованим висновок Верховного Суду України про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Такої ж правової позиції притримується Верховний Суд і в актуальній судовій практиці, зокрема постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.02.2025 по справі 802/2079/17-а та від 13.02.2025 по справі 820/2867/16.

Щодо протоколу допиту ОСОБА_18 від 28.08.2023 як директора ТОВ "Пак Профі" на який посилається в відповідач суд зазначає, що на момент укладення договору поставки № СД-07/2020 від 27.07.2020, за яким позивачем придбавався товар, керівником ТОВ "Пак Профі" був ОСОБА_19 . Це підтверджується витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на відповідну дату. Ця обставина також відома відповідачу, оскільки відображена на с. 38 акта документальної планової перевірки № 119278/Ж5/26-15-07-04-03/39056443 від 11.11.2024.

Тому пояснення ОСОБА_18 про те, що йому не знайомі такі суб`єкти господарювання як ТОВ "Пак Профі", ТОВ "Торговий дім "СВР" є логічними, оскільки ця особа не заключала як уповноважений керівник від імені ТОВ "Пак Профі" будь-яких договорів з ТОВ "Торговий дім "СВР" та не підписувала первинних документів за господарськими операціями, що були предметом перевірки.

Тому обставини неможливості проведення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Пак Профі", на яких наполягає відповідач, не підтверджуються даним протоколом.

Як передбачено частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Тому протокол допиту свідка ОСОБА_18 від 28.08.2023 не має відношення до обставин даної справи, а тому не може бути належним доказом.

Щодо протоколу допиту ОСОБА_20 від 29.09.2023, який дійсно був директором ТОВ "Малмберг" та підписантом договору поставки за № 250801 від 25.08.2021 з ТОВ "Торговий дім "СВР", належить зазначити, що зі змісту протоколу випливає, що на всі питання, що стосувались господарської діяльності ТОВ "Малмберг" свідок відмовився відповідати, користуючись ст.63 Конституції України. Тому даний протокол не містить інформації про фіктивність діяльності ТОВ "Малмберг" та не реальність господарських операцій між ТОВ "Малмберг" та ТОВ "Торговий дім "СВР", про яку стверджує відповідач.

Таким чином, цей протокол допиту свідка також не є належним доказом в цій справі, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування.

Щодо обвинувального акта та вироку за обвинуваченням ОСОБА_21 , суд зазначає таке.

Предметом вироку є діяльність ОСОБА_21 , а не ТОВ "Фомікруз".

Нереальність операцій між ТОВ "Фомікруз" та ТОВ "Торговий дім "СВР" не досліджувалася.

У вироку зазначено, що ОСОБА_21 визнала свою вину у внесенні завідомо неправдивих даних під час реєстрації юридичних осіб, зокрема ТОВ "Фомікруз".

При цьому вирок сфокусований на правопорушеннях, пов`язаних із реєстрацією фіктивних компаній та внесенням недостовірних даних у документи, що подаються до державних органів для реєстрації юридичних осіб. Немає жодного дослідження або аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Фомікруз" у взаєминах з конкретними контрагентами, зокрема з ТОВ "Торговий дім "СВР". Це означає, що вирок не встановлює фактів, які б могли свідчити про фіктивність господарських операцій між цими компаніями або їхню безтоварність.

Крім того, вирок винесено 28.02.2024, а господарські операції між ТОВ "Фомікруз" та ТОВ "Торговий дім "СВР" відбувались у 2021, 2022 роках. На той час ТОВ "Торговий дім "СВР" не знало про події, описані в вироку, оскільки вони ще не були встановлені. Крім того, в рамках податкової обачності ТОВ "Торговий дім "СВР" ретельно перевіряв контрагента перед початком господарських відносин. На той час жодних ознак протиправної діяльності контрагента не було.

Вирок стосується лише кримінальних дій ОСОБА_21 щодо реєстраційних даних підприємств, але не стосується фінансово-господарських операцій ТОВ "Фомікруз".

Відповідно до практики Верховного Суду, яка наводилася раніше, зокрема у справі № 805/649/15-а (постанова від 05.06.2018), якщо вирок не містить конкретних обставин щодо господарських операцій, він не може слугувати доказом їх нереальності.

У вироку немає аналізу фактичної фінансової діяльності ТОВ "Фомікруз". Немає згадок про товарність або безтоварність операцій, документообіг, поставки товарів чи послуг, які б могли свідчити про фіктивність або реальність взаємовідносин з контрагентами. Тому на підставі цього вироку не можна робити висновок про нереальність господарських відносин між ТОВ "Фомікруз" і його контрагентом компанією СВР.

Оскільки вирок фокусується на кримінальних діях ОСОБА_21 у рамках державної реєстрації, а не на функціонуванні ТОВ "Фомікруз" як суб`єкта господарювання, відсутні будь-які докази або обставини, які б доводили, що компанія ТОВ "Фомікруз" не здійснювала реальних операцій з ТОВ "Торговий дім "СВР".

Верховний Суд неодноразово підкреслював, що вирок, який не містить інформації про конкретні господарські операції, не може бути підставою для визнання операцій фіктивними (справа № 802/1853/16-а, постанова від 27.02.2018).

Також Постановою Великої Верховного Суду від 7 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 суд зауважив, що вирок щодо посадової особи контрагента за ст. 205 КК України не може створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Якщо інша особа внесла до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися в тому, чи були достовірними відомості, внесені до первинного документа його контрагентом. Так само Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що посилання контролюючого органу на аналіз зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації не є допустимим доказом у розумінні процесуального закону.

Так, у постанові від 7 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Верховний Суд України помилково поширив на податкові правовідносини норму статті 205 КК України, що має інший предмет регулювання, Велика Палата Верховного Суду визнає необґрунтованим висновок Верховного Суду України про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Суд вказує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 (провадження № 11-200апп21) також підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу

Велика Палата Верховного Суду у цій постанові також зробила висновок, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

Такий висновок Велика Палата зробила, застосувавши норму частини восьмої статті 9 Закону № 996-XIV, згідно з якою відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Цю норму Велика Палата тлумачила як таку, в якій відображено принцип індивідуальної відповідальності платника податків за внесення недостовірних відомостей до первинних документів.

Принцип індивідуальної відповідальності платника податків, також доктринально закріплений у судовій практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Рішенням ЄСПЛ у справі "Інтерсплав проти України" визначено, що платник податків не може відповідати за зловживання свого контрагента за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що такий платник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Цей принцип закріплений також у статті 61 Конституції України, яка передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Отже, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Ураховуючи викладене, суд встановив, що ТОВ "Торговий дім "СВР" правомірно та в повній мірі виконало свій обов`язок щодо декларування витрат, податкового кредиту сформованого за рахунок фінансово-господарських відносин з ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Рейнмуд", ТОВ "Пак Профі". Належних та допустимих доказів зворотного відповідачем не надано.

Окрім цього, товар, які були придбані позивачем ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Рейнмуд", ТОВ "Пак Профі" призвели до зміни стану активів ТОВ "Торговий дім "СВР" зокрема товари були реалізовані третім особам, як це випливає з документів податкового та бухгалтерського обліку позивача. Разом з тим посадові особи ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Рейнмуд", ТОВ "Пак Профі" також відобразили спірні господарські операції у власному податковому та бухгалтерському обліках підприємств, до яких відповідачем зауважень не встановлено.

У рішенні по справі ""Булвес" АД проти Болгарії, від 22.01.2009 (2009 рік, заява № 3991/03) Європейським судом зазначено, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

У рішеннях від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України", від 10 березня 2010 року у справі "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії" ЄСПЛ наголосив, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування: при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Таким чином практика ЄСПЛ свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Водночас суд встановив, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податків, діяло без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або, самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з ТОВ "Фомікруз", ТОВ "Рейнмуд", ТОВ "Пак Профі" було одержання позивачем податкової вигоди.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України)

Враховуючи зазначене, обов`язок доказування в податкових спорах покладається на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16.

Суд враховує також, що, станом на момент прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, як позивач, так і його контрагенти, операції з якими були предметом перевірки, були платниками податку на прибуток на загальних підставах, перебували у реєстрі платників податку на додану вартість і їхні свідоцтва про реєстрацію платником ПДВ не були анульовані чи визнані недійсними, а повноваження осіб, що складали та підписували податкові накладні та інші первинні фінансово-господарські документи підтверджуються повноваженнями їх директорів, а тому встановлені перевіркою порушення ст.ст. 44, 134, 198 та 200 ПІК України з боку позивача є необґрунтованими, оскільки всі суми, включені ним до складу податкового кредиту та валових витрат підприємства підтверджені належним чином податковими накладними та первинними документами податкового та бухгалтерського обліку. Жодних належних та допустимих доказів зворотного відповідачем не надано.

Таким чином, відповідачем не доведено, а позивачем спростовано нереальність господарських операцій з контрагентами, які були предметом перевірки, оскільки надано докази реального руху активів з метою досягнення господарської мети.

Отже, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення 13.12.2024 № 4. та податкового повідомлення - рішення від 13.12.2024 № 4, в частині донарахування податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 15 484 883,00 грн і штрафних санкцій в частині 3 871 220,75 грн, прийнятих на підставі вищевикладених необґрунтованих висновків контролюючого органу.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частинами першою та другою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем підтверджено свої доводи, відповідачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, як того вимагають приписи ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до вимог пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Решта доводів сторін не змінюють висновків суду.

Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Ураховуючи задоволення позову та приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача належить стягнути судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору, в сумі 30 280, 00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 13.12.2024 № 4.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 13.12.2024 № 4 в частині донарахування податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 15 484 883,00 грн (п`ятнадцять мільйонів чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят три гривні нуль копійок) і штрафних санкцій на суму 3 871 220,75 грн (три мільйони вісімсот сімдесят одна тисяча двісті двадцять гривень сімдесят п`ять копійок).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СВР" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Автопаркова, буд. № 7, ) судовий збір в розмірі 30 280,00 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Шолуденка, буд. № 33/19, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.