Справа № 640/11984/20
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року № 640/11984/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я.,

за участі: секретаря судового засідання - Полякової А.В;

представника відповідача, Міністерства внутрішніх справ України Отроди Т.Ю.;

позивач - не з`явився;

представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Міністерства юстиції України - не з`явився;

представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Національної поліції України - не з`явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України (адреса: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Національна поліція України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) про визнання положення нормативно-правового акту протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Виклад позовних вимог.

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Національна поліція України про визнання положення нормативно-правового акту протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 розділу XIX Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, що прирівнюються посадам поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 № 138, зареєстрованого Міністерством юстиції України 15.03.2017 за № 348/30216;

- зобов`язати Міністерства внутрішніх справ України вчинити дії щодо прирівняні посади першого проректора університету до відповідної посади керівного складу Національної поліції України, яка у січні 2016 року існувала в штаті органу поліції та за якою встановлювався та виплачувався відповідний розмір премії.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про те, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ та отримує пенсію, яка призначена відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. З 01.01.2016 позивачу здійснено перерахунок пенсії на підставі довідки № 83/32005 від 21.03.2018, яка складена Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області. Однак у вказаній довідці не включено до розрахунку розмір премії, у зв`язку з чим позивач звернувся до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області із заявою, у якій просив внести зміни у довідку № 83/32005 від 21.03.2018, включивши до неї розмір премії у передбаченому законом розмірі. Ліквідаційною комісією надано відповідь, у якій зазначено, що розпорядником інформації про середні розміри премії, які фактично виплачені поліцейським за січень 2016 року, є Національна поліція України. Таким чином, Національна поліція України надала інформацію до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, що середній розмір премії за відповідною посадою за січень 2016 року становив 0%. Як зазначено у позові, ОСОБА_1 12.12.2018 року звернувся із листом до Національної поліції України, де просив встановити на січень 2016 року розмір премії за посадою першого заступника начальника Головного управління Національної поліції в м. Києві, з якої здійснюється перерахунок його пенсії, та направити відповідну інформацію до Міністерства внутрішніх справ України, з метою здійснення дій щодо перерахунку пенсії. На початку лютого 2019 року ОСОБА_1 отримав від Національної поліції України відповідь від 10.01.2019 № 16-Д/48-2019, у якій зазначалося, що середні показники надбавок та премій, зокрема за посадою першого заступника начальника Головного управління Національної поліції в м. Києві за січень 2016 року, визначені на підставі даних, наданих Головними управліннями Національної поліції та установами, що підпорядковані Національній поліції України, шляхом сумарних їхніх значень, поділених на кількість таких головних управлінь та установ. Через це Національна поліція України вважає, що перерахунок пенсії позивача здійснений відповідно до вимог чинного законодавства.

У подальшому, 05.02.2020 постановою Верховного Суду по справі № 160/4586/19 у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 за його позовом до Національної поліції України щодо покладення на неї обов`язку встановити на січень 2016 року розмір премії за посадою першого заступника начальника Головного управління Національної поліції в м. Києві, з якої здійснюється перерахунок пенсії, та направити відповідну інформацію до Міністерства внутрішніх справ України відмовлено.

Як вбачається з позову, 20.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із листом, у якому просив внести відповідні зміни до пункту 2 розділу ХІХ Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого наказом МВС України від 17.02.2017 № 138, зареєстрованого Міністерством юстиції України 15.03.2017 за № 348/30216, та прирівняти посаду першого проректора університету до відповідної посади керівного складу Національної поліції України, яка у січні 2016 року існувала в штаті органу поліції та за якою встановлювався і виплачувався відповідний розмір премії. На початку квітня 2020 року ОСОБА_1 отримав відповідь від Міністерства внутрішніх справ України від 19.03.2020 за № Д-3464/22, у якій зазначено, що при розробці Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію за Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, робоча група МВС України, до складу якої входили представники МВС, Національної поліції та Асоціації ветеранів МВС, керувалася постановами Кабінету Міністрів України № 45 від 13.02.2008, № 988 від 11.11.2015 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції та наказом МВС № 499 від 31.12.2007 Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ. У додатку 4 до постанови № 988 передбачена посада першого заступника начальника Головного управління, у тому числі в м. Києві.

ОСОБА_1 вважає дії Міністерства внутрішніх справ України протиправними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, відтак просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Процесуальний рух адміністративного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2020 (суддя Шрамко Ю.Т.) відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.08.2020 (суддя Шрамко Ю.Т.) задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі в адміністративній справі № 640/11984/20 Міністерство юстиції України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2020 (суддя Шрамко Ю.Т.) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2021 прийнято рішення подальший розгляд справ здійснювати в порядку письмового провадження.

У подальшому на виконання Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення, Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, відповідні судові справи, включно зі справою № 640/11984/20 було передано до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 (суддя Костецький Н.В.) адміністративну справу № 640/11984/20 передано на розгляд Київського окружного адміністративного суду на підставі пункту 2 частини першої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надалі, 14.03.2025 адміністративна справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду та передана на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я. (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2025).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 прийнято адміністративну справу № 640/11984/20 до провадження, вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.04.2025.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 закрито підготовче засідання та прийнято рішення перейти до розгляду справи по суті.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 ухвалено витребувати у МВС пояснення/відомості щодо існування посади першого заступника ГУ НП станом на 02.06.2025 року.

У подальшому, протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.06.205 судом надано час Національній поліції України для надання письмових пояснень щодо існування посади першого заступника ГУ НП у м. Києві на час ухвалення Наказу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2025 ухвалено клопотання представника Міністерства внутрішніх справ України про залучення третьої особи задовольнити. Залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Національну поліцію України (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Богомольця, 10). Відкладено судове засідання у справі на 04 серпня 2025 року до 10:00 год.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2025 ухвалено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

21.08.2025 протокольною ухвалою суду від 21.08.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.09.2025.

04.09.2025 у відкритому судовому засідання розглянуто справу по суті та ухвалено перейти до стадії ухвалення рішення з визначенням дати ухвалення рішення на 11.09.2025.

Правова позиція відповідача Міністерства внутрішніх справ України.

До Окружного адміністративного суду міста Києва 17.07.2020 року від уповноваженого представника Міністерства внутрішніх справ України надійшов письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що останній просить суд у задоволенні позову відмовити. Так, сторона відповідача зазначила, що оскаржуваний наказ Міністерства внутрішніх справ України від 17 лютого 2017 року № 138 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 березня 2017 року за № 348/30216, опубліковано в Офіційному віснику України № 24 від 24 березня 2017 року та внесено до Єдиного державного реєстру нормативних актів. При здійсненні державної реєстрації оскаржуваного наказу Міністерства внутрішніх справ України компетентним органом Міністерством юстиції України не вбачалося підстав для відмови у її здійсненні. Як зазначає сторона відповідача, вказане свідчить про правомірність оскаржуваного наказу Міністерства внутрішніх справ України, а відтак про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування пункту 2 розділу ХІХ Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, що прирівнюються посадам поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 лютого 2017 року № 138. Отже, державна реєстрація наказу Міністерства внутрішніх справ України від 17 лютого 2017 року № 138 підтверджує відповідність спірного наказу Конституції України, законам України, актам законодавства, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, суд бере до уваги доводи представника Міністерства внутрішніх справ України, викладені в письмових поясненнях від 08.04.2025. Сторона відповідача вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, відтак просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про визнання положення нормативно-правового акту протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Правова позиція третьої особи Міністерства юстиції України.

19.10.2020 до Окружного адміністративного суду міста Києва від уповноваженого представника Міністерства юстиції України надійшов письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що останній просить суд у задоволенні позову відмовити, оскільки заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не мають належного обґрунтування та правових підстав для їх задоволення.

Окрім цього, судом приймається до уваги, що на адресу Київського окружного адміністративного суду 31.03.2025 надійшли додаткові пояснення представника Міністерства юстиції України, у яких останній просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , з огляду на наступне. Вказано, що правомірність реєстрації Наказу № 138 та відсутність підстав для відмови підтверджується висновком Міністерства юстиції про державну реєстрацію нормативно-правового акта (копія міститься в матеріалах справи), відповідно до якого перед реєстрацією проведено правову експертизу. За її результатами встановлено, що наказ відповідає вимогам законодавства, зокрема статті 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, постанові Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 та є актом, що зачіпає права, свободи й законні інтереси громадян, має міжвідомчий характер. У акті не виявлено положень, що сприяють корупційним правопорушенням; проект наказу не містить ознак дискримінації, є гендерно нейтральним та відповідає положенням міжнародно-правових актів щодо рівних прав і можливостей. Висновком Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 27.02.2017 підтверджено відповідність Наказу № 138 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Отже, оскаржуваний наказ відповідав вимогам законодавства, підстав для відмови у його державній реєстрації не існувало, а прийняття та реєстрація наказу здійснено у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Правова позиція третьої особи Національної поліції України.

Відповідно до ухвали суду від 13 червня 2025 року Національна поліція України надала пояснення щодо існування посади першого заступника Головного управління Національної поліції м. Києва у штатному розписі Головного управління Національної поліції м. Києва станом на дату прийняття оскаржуваного наказу, а саме 17.02.2017.

Так, у заяві представником Національної поліції України зазначено, що згідно з пунктом 9 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, поліція у межах повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру та контролює їх виконання. Голова поліції очолює Національну поліцію, затверджує структуру центрального органу управління та територіальних органів за погодженням з Міністром внутрішніх справ, а також штатний розпис і кошторис поліції. Повідомляється, що з початку створення поліції до теперішнього часу у штаті Головного управління поліції у місті Києві посада першого заступника начальника Головного управління не існувала. Враховуючи це, відомості про зазначену посаду у штатному розписі Головного управління поліції у місті Києві за період з моменту прийняття наказу Міністерства внутрішніх справ від 17 лютого 2017 року № 138 до часу розгляду адміністративної справи № 640/11984/20 надати неможливо. Також зазначено, що на даний час посада першого заступника начальника Головного управління відсутня у штатах головних управлінь поліції в областях. Вказано інформація також викладена у листі Департаменту документального забезпечення Національної поліції від 24 червня 2025 року № 59577-2025.

Разом із тим, суд враховує подані до суду 30.07.2025 пояснення на позовну заяву представника Національної поліції України, із змісту яких вбачається, що останній просить у задоволенні позову про визнання положення нормативно-правового акту протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Позиція сторін по справі, висловлена у судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Однак, суд приймає до уваги подане 24.04.2025 письмове клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності. Заперечення у сторін відсутні.

Представник відповідача Міністерства внутрішніх справ України Щепанський А.М. у судовому засіданні надав усні пояснення, просив суд у задоволенні позовної заяви відмовити.

Представник третьої особи Міністерства юстиції України Павлушко В.Б. у судовому засіданні висловилась проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Національної поліції України у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Водночас суд приймає до уваги подані письмові клопотання представника Національної поліції України від 30.07.2025 та від 04.09.2025 про розгляд справи за його відсутності. Заперечення у сторін відсутні.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

На виконання положень частини четвертої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, у матеріалах справи міститься копія оголошення, опублікованого в Офіційному віснику України № 56, про те, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2020 у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання положення нормативно-правового акта протиправним та зобов`язання вчинити певні дії відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

21.03.2018 Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області складено довідку № 83/32005 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) на підставі постанови Кабінету Міністрів України Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб від 21.02.2018 № 103.

Відповідно до вказаної довідки посада, яку займав ОСОБА_1 на день звільнення зі служби перший проректор з навчальної та методичної роботи Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, прирівняна до посади поліцейського пункт 19.2 Перший заступник начальника Головного управління, апарат Головного управління Національної поліції в м. Києві. Розрахунок для перерахунку пенсії ОСОБА_1 складається з: посадового окладу 5500 грн, окладу за звання полковника міліції 2400 грн, надбавки за стаж служби 3950 грн, надбавки за службу в умовах режимних обмежень 825 грн, надбавки за вчене звання 275 грн, надбавки за науковий ступінь 275 грн, премії (за прирівнюваною посадою) 0%. Усього 13 225 грн.

Так, судом встановлено, що оспорюваним наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 № 138, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.03.2017 за № 348/30216, затверджено Перелік посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, що прирівнюються до посад поліцейських.

Цим же наказом визначено порядок прирівняння посад, не включених до Переліку, до відповідних посад поліцейських із урахуванням посадових окладів та функціональних обов`язків.

Суд встановив, що даний Перелік визначає посади, прирівняні до посад поліцейських для цілей пенсійного забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Згідно з пунктом 2 розділу XIX цього Переліку, посада першого проректора університету прирівнюється до посади першого заступника начальника Головного управління Національної поліції України в м. Києві.

З поданих доказів вбачається, що 12.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області із заявою, у якій просив внести зміни до довідки № 83/32005 від 21.03.2018, включивши у розмір грошового забезпечення, з якого здійснювався перерахунок пенсії, премію.

Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області у відповіді від 22.06.2018 №?1/Д-3692/М роз`яснила, що визначення середніх розмірів премій, фактично виплачених поліцейським за січень 2016 року, належить до повноважень Національної поліції України. Інформація для складання довідок надійшла до Ліквідаційної комісії листом Міністерства внутрішніх справ від 12.03.2018 №?3261/05/22-2018, згідно з яким середній розмір премії за відповідною посадою становив 0%. У довідці для перерахунку пенсії також зазначено 0%, оскільки Ліквідаційна комісія не мала права самостійно визначати розмір премії.

У подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Національної поліції України із заявою, у якій просив встановити на січень 2016 року розмір премії за посадою першого заступника начальника Головного управління Національної поліції в м. Києві, з якої здійснюється перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та направити відповідну інформацію до Міністерства внутрішніх справ України з метою здійснення дій щодо перерахунку пенсії останнього.

Відповідачем розглянуто звернення ОСОБА_1 та надано листом від 10.01.2019 № 16-Д/48-2019 відповідь, у якій зазначено, що відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 передбачено перерахунок пенсій з 01.01.2016 особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ за прирівняною посадою з урахуванням розміру грошового забезпечення поліцейського, посадового окладу, спеціального звання, відсоткової надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій у розмірах, встановлених законодавством, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988. При цьому розмір премії визначається за середніми фактично виплаченими сумами за відповідною посадою поліцейського за січень 2016 року. За наданою інформацією Головних управлінь Національної поліції України, щомісячні додаткові види грошового забезпечення за вказаною посадою за січень 2016 року не виплачувались.

На підставі матеріалів справи судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 160/4586/19 у задоволенні касаційної скарги позивача на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019, поданої за його позовом до Національної поліції України про зобов`язання встановити розмір премії за посадою першого заступника начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві станом на січень 2016 року, з якої здійснюється перерахунок пенсії, та направити відповідну інформацію до Міністерства внутрішніх справ України з метою її перерахунку відмовлено.

20.02.2020 позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із листом, у якому просив з метою недопущення порушення його прав та погіршення матеріального стану внести зміни до пункту 2 розділу XIX Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), що прирівнюються посадам поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 № 138 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.03.2017 за № 348/30216, і прирівняти посаду першого проректора університету до відповідної посади керівного складу Національної поліції України, яка станом на січень 2016 року існувала у штаті органу поліції та за якою виплачувався відповідний розмір премії.

На початку квітня 2020 року позивач отримав відповідь Міністерства внутрішніх справ України від 19.03.2020 № Д-3464/22, з якої вбачається, що при розробці зазначеного Переліку посад робоча група Міністерства внутрішніх справ України, до складу якої входили представники Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Асоціації ветеранів Міністерства внутрішніх справ України та інші, керувалася положеннями постанов Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45, від 11.11.2015 № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, а також наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ. При цьому у додатку 4 до постанови Кабінету Міністрів України № 988 зазначена посада першого заступника начальника Головного управління, у тому числі в місті Києві.

Окрім цього, судом приймається до уваги подана заява про долучення доказів до справи сторони відповідача від 17.08.2020, із змісту якої вбачається, що на підтвердження правової позиції викладеної у відзиві було надано ряд документів, а саме: 1) копію висновку ДЮЗ МВС за результатами проведення юридичної експертизи проекту; 2) копія Аркуша погодження Голови НПУ від 17.02.2017; 3) копія Аркуша погодження першого заступника Голови СПО сторони роботодавців на національному рівні від 17.02.2017; 4) копія Аркуша погодження першого заступника Голови Спільного представницького органу об?єднань профспілок від 10.02.2017; 5) копія листа Міністерства соціальної політики України від 20.01.2017; 6) копія листа Департаменту персоналу МВС від 01.07.2020; 7) копія довіреності представника МВС України.

Відповідно до Висновку Департаменту юридичного забезпечення МВС за результатами правової експертизи проекту наказу МВС Про затвердження Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, що прирівнюються посадам поліцейських, проект наказу Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 № 138, зареєстрованого Міністерством юстиції України 15.03.2017 за № 348/30216 розроблений на підставі статті 63 Закону України про пенсійне забезпечення та постанови КМУ № 45 від 13.02.2008.

Окрім цього, зазначено, що проект наказу відповідає Конституції України, актам вищої юридичної сили та узгоджується з іншими нормативними актами; не містить правових колізій та корупціогенних факторів; підготовлений з дотриманням нормопроектувальної техніки

У матеріалах справи містяться додатки до додаткових пояснень третьої особи Національної поліції України. Зокрема, долучено відповідь від 24.06.2025 щодо надання інформації, з якої вбачається, що Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України розглянув лист Правового департаменту від 24.06.2025 стосовно інформації про наявність посад перших заступників начальників Головного управління Національної поліції у місті Києві та в областях.

Відповідно до пунктів 9, 10 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877, а також статей 14, 15 Закону України Про Національну поліцію, структуру центральних і територіальних органів поліції, штатний розпис та кошторис затверджує Голова Національної поліції за погодженням із Міністром внутрішніх справ.

Відповідно до листа Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 24.06.2025 № 59577-2025, з моменту створення Національної поліції і до теперішнього часу у штатному розписі Головного управління Національної поліції у місті Києві посада першого заступника начальника не передбачалася. Аналогічно, така посада відсутня і в штатних розписах головних управлінь поліції в областях.

Листом Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у м. Києві Національної поліції України від 26.06.2025 № 245724 повідомлено начальника правового Департаменту Національної поліції України, що наказом Національної поліції України від 24.02.2016 № 164дск Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві затверджено штат Головного управління Національної поліції у м. Києві як територіального органу поліції, який, із внесеними змінами та доповненнями, є чинним на сьогодні. Відповідно до затвердженого штату у структурі Головного управління Національної поліції у м. Києві не передбачено та не функціонували посади першого заступника начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві, у тому числі в період з 17.02.2017 до теперішнього часу.

Мотиви, якими керується суд, та застосоване ним законодавство.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 28 жовтня 2015 р. № 878 (у редакції станом на 17.02.2017) Міністерство внутрішніх справ України (МВС, далі Положення № 878) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 2 Положення № 878 МВС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно із пунктом 9 Положення № 878 МВС в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 № 138, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.03.2017 за № 348/30216, затверджено Перелік посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, що прирівнюються до посад поліцейських.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, визначено положеннями Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 № 2262-XII (надалі по тексту - Закон № 2262).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону № 2262, перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII Про Національну поліцію (надалі по тексту - Закон № 580), крім окремих положень, визначених у пункті 1 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення цього Закону.

У подальшому, 29 грудня 2015 року набрав чинності Закон України від 23.12.2015 № 900-VIII Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей (надалі по тексту - Закон № 900).

Законом № 900 доповнено серед іншого статтю 63 Закону № 2262-XII новою частиною третьою, згідно з якою перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції (надалі по тексту - постанова КМУ №988) встановлено розміри грошового забезпечення працівникам поліції за посадовими окладами і спеціальними званнями, що значно перевищують посадові оклади та оклади за спеціальні звання колишніх працівників міліції.

Вказана постанова Кабінету Міністрів України набрала чинності 02 грудня 2015 року.

Таким чином, у зв`язку із змінами в грошовому забезпеченні поліцейських, передбаченими постановою КМУ № 988, та враховуючи зазначені вище положення ч. 2 ст. 51 Закону № 2262, у колишніх працівників міліції виникло право на перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року.

Згідно з ч. 3 та ч. 4 ст. 63 Закону № 2262 (згідно з редакцією, що діяла на 01.01.2016), перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі, якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільненні з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" постановлено перерахувати з 1 січня 2016 року пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (Офіційний вісник України, 2015 р., № 96, ст. 3281). Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.

В свою чергу, Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 (надалі по тексту - Порядок № 45).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 45 (згідно з редакцією, що діяла на 01.01.2016), перерахунок раніше призначених відповідно до Закону № 2262 пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Положеннями пунктів 2-3 Порядку № 45 (згідно з редакцією, що діяла на 01.01.2016) визначено порядок дій відповідних державних органів, Пенсійного фонду України, його головних управлінь щодо здійснення перерахунку пенсій військовослужбовцям та строки їх вчинення.

Згідно із п. 4 Порядку № 45 (згідно з редакцією, що діяла на 01.01.2016), перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Відповідно до п. 5 Порядку № 45 (згідно з редакцією, що діяла на 01.01.2016), для перерахунку пенсій грошове забезпечення враховується у розмірі, встановленому за відповідною посадою (посадами), в межах визначеної законодавством максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням таких його видів:

- посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років - у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України або керівником державного органу у межах його повноважень на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та військовим (спеціальним) званням;

- надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, почесне звання заслужений чи народний, службу в умовах режимних обмежень, спортивні звання, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук та вчене звання - у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі;

- щомісячні надбавки, доплати та підвищення, конкретні розміри яких за відповідними посадами (категоріями) установлені Кабінетом Міністрів України - у зазначених розмірах на момент виникнення права на перерахунок;

- інші щомісячні надбавки, доплати (крім доплати, розмір якої визначається як різниця між розміром грошового забезпечення до і після запровадження нових умов його виплати), підвищення та щомісячна премія - у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа звільнилася на пенсію;

- щомісячні надбавки за особливі умови служби (крім надбавки за службу у віддаленій місцевості) особам, звільненим з військової служби, які проходили службу та обслуговували ядерну зброю на об`єктах С, у складальних бригадах ремонтно-технічних баз, у складі екіпажів атомних підводних човнів, на території військових полігонів, де проводилися випробування ядерної зброї або навчання із застосуванням такої зброї, та у військових частинах, що обслуговували космодром Байконур, якщо такі надбавки виплачувалися їм на день звільнення зі служби у відсотках посадового окладу, що встановлювалися до 1 січня 2008 р. для обчислення розміру пенсії, але не більше розміру надбавок за особливі умови служби відповідно до законодавства.

Додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, скасовані чи такі, що не виплачуються на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами), крім зазначених у абзаці шостому цього пункту, для перерахунку пенсії не враховуються.

При розгляді адміністративної справи щодо оскарження окремих положень нормативно-правового акта суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Положеннями статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Відповідно до статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.

Для оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень закон передбачає особливий порядок адміністративного провадження, який встановлений статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Адміністративна справа щодо оскарження нормативно-правових актів вирішується за правилами загального позовного провадження.

Суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Зі змісту положень цієї статті випливає, що оскаржувати можна чинні, активні нормативно-правові акти, а звідси - не підлягають оскарженню нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Аналогічний підхід щодо застосування норм права наведено і у постанові Верховного Суду від 14.12.2019 у справі №826/5493/16.

Згідно з частиною третьою статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їхніх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей від 23.12.2015 № 900-VIII, перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб передбачено, що розмір премії визначається у середніх розмірах, фактично виплачених за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.

Згідно з підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції керівникам органів, закладів та установ Національної поліції надано право в межах затверджених асигнувань на грошове забезпечення здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

Пунктом 12 розділу I Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 16.04.2016 № 260, зареєстрованого Міністерством юстиції України 29.04.2016 № 669/28799 (відповідно до пункту 2 цього наказу він набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України Про Національну поліцію, тобто з 07.11.2015), керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби, з урахуванням специфіки виконання покладених на нього завдань та у межах затверджених асигнувань.

Аналіз положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 та наказу МВС України від 16.04.2016 № 260 щодо порядку виплати премії поліцейським як складової грошового забезпечення свідчить, що премія носить індивідуальний характер і залежить від результатів служби поліцейського.

Враховуючи те, що станом на час звільнення з органів внутрішніх справ позивач отримував премію у розмірі 100%, цей факт свідчить про наявність певних позитивних показників у службовій діяльності, як вбачається із копії грошового атестату № 216, що міститься у матеріалах справи.

Як встановлено судом, оспорюваним наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 № 138, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.03.2017 за № 348/30216, затверджено Перелік посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, що прирівнюються до посад поліцейських.

Цим же наказом визначено порядок прирівняння посад, не включених до Переліку, до відповідних посад поліцейських із урахуванням посадових окладів та функціональних обов`язків.

Суд встановив, що даний Перелік визначає посади, прирівняні до посад поліцейських для цілей пенсійного забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Згідно з пунктом 2 розділу XIX цього Переліку, посада першого проректора університету прирівнюється до посади першого заступника начальника Головного управління Національної поліції України в м. Києві.

Позивач, ОСОБА_1 , відповідно до довідки № 83/32005 від 21.02.2018 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) на підставі постанови Кабінету Міністрів України Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб № 10321.03.2018 Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області складено на день звільнення зі служби обіймав посаду першого проректора з навчальної та методичної роботи Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, яка прирівняна, відповідно до пункту 19.2 Переліку, до посади першого заступника начальника Головного управління апарату Головного управління Національної поліції в м. Києві.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 580 (у редакції станом на 17.02.2017) систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону № 580 (у редакції станом на 17.02.2017) територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Приписами частини 3 статті 21 Закону № 580 (у редакції станом на 17.02.2017) визначено, що керівник поліції має першого заступника та заступників.

Натомість стаття 15 «Територіальні органи поліції» Закону № 580 (у редакції станом на 17.02.2017) не містить вказівки на таку посаду, як перший заступник керівника.

Зокрема, частиною 6 статті 15 Закону № 580 (у редакції станом на 17.02.2017) визначено, що 6 заступників керівників територіальних органів поліції призначає на посади та звільняє з посад керівник територіального органу поліції, а частина 7 цієї ж статті містить вимоги до осіб, які претендують на зайняття посади заступника керівника територіального органу поліції.

Як встановлено судом, з початку створення поліції до теперішнього часу у штаті Головного управління Національної поліції у місті Києві посада першого заступника начальника Головного управління не існувала. Враховуючи це, відомості про зазначену посаду у штатному розписі Головного управління поліції у місті Києві за період з моменту прийняття наказу Міністерства внутрішніх справ від 17 лютого 2017 року № 138 до часу розгляду адміністративної справи № 640/11984/20 відсутні.

Також судом встановлено, що на даний час посада першого заступника начальника Головного управління відсутня у штатах головних управлінь поліції в областях. Вказана інформація зазначена у листі Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції від 24 червня 2025 року № 59577-2025.

Таким чином, суд дійшов висновку, що станом на день прийняття наказу Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 № 138, зареєстрованого Міністерством юстиції України 15.03.2017 за № 348/30216, яким затверджено Перелік посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, що прирівнюються посадам поліцейських, посади першого заступника Головного управління Національної поліції у місті Києві не існувало.

Твердження відповідача та третіх осіб, а саме Міністерства юстиції України та Національної поліції України, викладених у поясненнях та заявлених під час судових засідань, про те, що наказ Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 № 138 у подальшому був зареєстрований Міністерством юстиції України 15.03.2017 за № 348/30216 не спростовує факту відсутності зазначення такої посади в Законі № 580 та в штатних розписах територіальних органах національної поліції України.

Відповідно, згідно із п.19.2 Переліку, посаду «перший проректор університету» прирівняли до посади «начальник Головного управління апарату Головного управління Національної поліції в місті Києві», якої не було передбачено жодним штатним розписом, що також суперечить Закону № 580, оскільки остання указаним законом не передбачена.

Суд також звертає увагу, що Верховнм Судом у постанові від 05.02.2020 у справі 160/4586/19 за позовом ОСОБА_1 (позивача) до Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії звернуто увагу позивача, що: «колегія суддів зважає на доводи скаржника з приводу того, що відповідні положення вказаного нормативно-правового акту звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинним законодавством його прав, а також ймовірно погіршують його матеріальний стан, однак вказані обставини є підставою для визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень. Позивач же обрав шлях поновлення своїх прав не через визнання протиправним та нечинним частини Наказу МВС України від 17.02.2017 № 138, яка безпосередньо стосується його прав та законних інтересів, а шляхом формулювання вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови встановити на січень 2016 року розмір премії за посадою першого заступника начальника Головного управління Національної поліції в м. Києві, з якої здійснюється перерахунок пенсії позивачу та направлення відповідної інформації до Міністерства внутрішніх справ України, з метою здійснення дій щодо перерахунку пенсії позивачу та зобов`язання відповідача встановити на січень 2016 року розмір премії за посадою першого заступника начальника Головного управління Національної поліції в м. Києві, з якої здійснюється перерахунок пенсії позивача та направити відповідну інформацію до Міністерства внутрішніх справ України, з метою здійснення дій щодо перерахунку пенсії позивачу».

Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Окрім цього, суд вважає за належне зазначити, що рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначено, що звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу права і свобод - це зменшення, зокрема, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Таким чином, суд дійшов висновку, що прирівняння Міністерством внутрішніх справ України посади першого проректора університету до посади першого заступника начальника Головного управління Національної поліції України м. Києва обмежує обсяг і зміст прав ОСОБА_1 , гарантованих Конституцією України та чинним законодавством, а також не відповідає акту вищої юридичної сили, а саме Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII.

Решта доводів та посилань сторін у справі висновків суду не спростовують.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункту 2 Розділу ХІХ Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого наказом МВС України від 17.02.2017 № 138, зареєстрованого Міністерством юстиції України 15.03.2017 за № 348/30216 є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України вчинити дії щодо прирівняння посади першого проректора університету до відповідної посади керівного складу Національної поліції України, яка у січні 2016 року існувала в штаті органу поліції та за якою встановлювався та виплачувався відповідний розмір премії суд зазначає наступне.

Стаття 264 Кодексу адміністративного судочинства України визначає особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, її правила поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень

Крім того, імперативні вимоги Кодексу адміністративного судочинства України до суду, які спрямовані на захист суспільних (публічних) інтересів, визначені частинами третьою та п`ятою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Якщо судом визнано нормативно-правовий акт протиправним і нечинним повністю або в окремій частині і при цьому виявлено недостатню правову врегульованість відповідних публічно-правових відносин, яка може потягнути за собою порушення прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти новий нормативно-правовий акт на заміну нормативно-правового акта, визнаного незаконним повністю або у відповідній частині.

Аналогічний підхід щодо застосування норм права наведено і у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 640/23182/19.

Суд звертає увагу, що пунктом 9 Рішення Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року (справа №1-12/2003) передбачено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Ураховуючи наведене вважає, що належним способом захисту позивача буде зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України вчинити дії щодо прирівняння посади першого проректора університету до відповідної посади керівного складу Національної поліції України, яка станом на день прийняття оспорюваного наказу існувала в апараті Головного управління Національної поліції в місті Києві.

Щодо визначення конкретної посади керівного складу Національної поліції України, яка буде прирівнюватися до посади першого проректора університету, то суд вважає це дискреційними повноваженнями Міністерства внутрішніх справ України.

Висновки суду.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні письмові докази у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування Переліку в частині, а також про зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню частково.

Судові витрати по справі.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення (категорія 2) серії НОМЕР_2 , виданого 26.04.1994 року.

На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України (адреса: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Національна поліція України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) про визнання протиправним та скасування переліку в частині, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 розділу XIX Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, що прирівнюються посадам поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 № 138, зареєстрованого Міністерством юстиції України 15.03.2017 за № 348/30216.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України вчинити дії щодо прирівняння посади першого проректора університету до відповідної посади керівного складу Національної поліції України, яка станом на день прийняття наказу Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 № 138 існувала в апараті Головного управління Національної поліції в місті Києві.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.