Справа № 756/16315/24
Суддя: Луценко О. М.
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/756/100/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 вересня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

за участі секретаря Галелюк Т.О.

розглянувши адміністративний позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА№3652589 від 12.12.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАп у вигляді штрафу 510 гривень.

В позовній заяві в обґрунтування вимог позивач зазначає, що постановою серії ЕНА№3652589 від 12.12.2024 року його притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Зі змісту постанови вбачається, що 12.12.2024 року о 23 год.32хв., в м. Києві по вул. Обсерваторна 12, ОСОБА_1 керував транспортним засобом КІА СERATO, н/з НОМЕР_1 без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Позивач вважає, що накладення на нього адміністративного стягнення не відповідає фактичним обставинам справи, а дану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Так, позивач зазначає, що зазначена постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складання. В постанові зазначено, що за дії, які нібито вчинив позивач передбачена відповідальність за ч.2 ст. 122 КУпАП, хоча зазначена стаття та частина не містить відповідальності за ті дії. Будь-яких доказів правопорушення ОСОБА_1 під час складання оскаржуваної постанови інспектором поліції подано не було. Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати дану постанову.

09.05.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Представник відповідача вказує, що зі змісту постанови вбачається, що 12.12.2024 року о 23 год.32хв., в м. Києві по вул. Обсерваторна 12, ОСОБА_1 керував транспортним засобом КІА СERATO, н/з НОМЕР_1 без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив пункт 19.1.а Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. Так представник відповідача зазначає, що 12.12.2024, під час патрулювання Шевченківського району міста Києва екіпажем патрульної поліцій, було виявлено Т3 позивача, який рухався без ближнього світла фар в темну пору доби у м. Киеві, по вул. Обсерваторна. Після зупинки Т3, Інспектор підійшов до позивача, належним чином представився, повідомив причину зупинки, та надав законну вимогу Позивачу перед`явити для перевірки документи зазначені в п.2.4 ПДР. Як вбачається з відеозапису інспектора на запитання « Зручно Вам? Все видно?», позивач відповів « Да». Інспектором при спілкуванні з позивачем були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального приладу « Драгер» або проїхати до лікаря нарколога до медичного закладу. Водій відмовився. Як наслідок було складено адміністративний протокол ЕПР1 № 195206 від 12.12.2024 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та направлено до Шевченківського районного суду м. Києва (справа № 761/1538/25). Так, інспектор, за сукупними проявами об' єктивного складу, що визначені ч. 2 ст. 122 КУпАП, за своїм внутрішнім переконанням оцінив докази, що свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якої виніс постанову, оформлену відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.

12.05.2025 від представника позивача Волков П.О. до суду надійшла відповідь на відзив у якій не погоджується з аргументами викладеними відповідачем у відзиві з огляду на наступне. Враховуючи встановлений відповідачу ухвалою від 31 березня 2025 року п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву та дату отримання ним ухвали про відкриття провадження (01.04.2025 року), останнім днем для подання відзиву є 16.04.2025 року. Відповідач у встановлений судом строк (до 16.04.2025 року) відзив, який містить підтверджені належними та допустимими доказами заперечення проти позову, суду та Позивачу, не надав, поважні причини неможливості подати відзив у встановлений судом строк не зазначив, заяву про продовження встановленого судом процесуального строку для подання відзиву згідно ст.121 КАС України разом з відзивом суду не надав. Відповідач суду належні докази відсутності в його електронному кабінеті в Електронному суді позовної заяви з додатками не надав, поважні причини неможливості повторно отримати позовну заяву з додатками до неї безпосередньо в суді до закінчення встановленого судом процесуального строку на подання відзиву (до 16.04.2025 року) не зазначив, а тому у суду підстави для продовження відповідачу строку для подання відзиву відсутні. Додатково звертаю увагу суду, що КАС України не визначені підстави для поновлення стороні встановленого судом процесуального строку, зокрема на подання відзиву, а тому клопотання відповідача від 09.05.2025 року про визнання поважними причини пропуску строку на подання відзиву та його поновлення задоволенню не підлягає.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, вважає, що позовні вимоги є належним чином обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Окрім того суду пояснив, що відео, яке долучене відповідачем до матеріалів справи, взагалі не може братися судом як доказ у цій справі, оскільки воно не відповідає подіям зазначеним в оскаржуваній постанові. Звертає увагу, що навіть у примітці до статті 122 КУпАП, зазначається: «Суб`єктом правопорушения в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушения». У цьому випадку суб`єктами правопорушення є водії транспортних засобів. Зокрема, в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 саме, як водій керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар. 3 об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП1, полягає в тому числі у керуванні транспортним засобом особами у момент вчинення ними правопорушення. Отже, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони даного правопорушення, є вина суб`єкта правопорушення, яка полягає в тому, що суб`єкт правопорушення, усвідомлюючи встановлені стосовно нього обмеження у праві керування транспортними засобами, здійснвав керування ними. Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. У даному випадку відсутній як суб`єкт правопорушення так об`єктивна його сторона. Отже, підсумовуючи наведене вище, зазначає, що наданий відповідачем диск з відео бодікамер інспекторів поліції, як єдиний доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, навпаки підтверджує його не винуватість, оскільки: з відеозапису не вбачається факту його зупинки працівниками поліції; з відеозапису не вбачається вчинення правопорушення, а саме керування без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, зазначена фіксація відсутня; з відеозапису взагалі не видно фари автомобіля. Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності саме, за керування ним транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби.

Представник відповідача у судовому засіданні проти наданого позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких грунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Реалізуючи свої повноваження у сфері безпеки дорожнього руху, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи відповідно до ст. 6 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст.77КАСУкраїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок довести правомірність свого рішення з використанням доказів, які були покладені в основу оскаржуваного рішення з обґрунтуванням висновків про правомірність своїх дій та порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

Згідно ч.3 ст.79КАСУкраїни відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву.

Так, з матеріалів справи встановлено, що Інспектором роти №2 взвода 7 рота 3 батальйон полку -1 Управління патрульної поліції в м. Києві лейтенантом поліції Занічковським Д.А. 12.12.2024року було винесено постанову серії ЕНА №3652589, згідно якої 12.12.2024 о 23 год.32 хв., в м. Києві по вул. Обсерваторна 12, ОСОБА_1 керував транспортним засобом КІА СERATO, н/з НОМЕР_1 без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

З вказаною постановою позивач не згоден, так як вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року, Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року, Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року, Постанови Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» від 10.10.2001 року.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до п. 9.8 ПДР на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

За змістом вказаного пункту ПДР, на механічних транспортних засобах повинні бути ввімкнені денні ходові вогні або ближнє світло фар лише поза населеними пунктами.

З наданого відеозапису не вбачається факту керування позивачем транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції, на відео взагалі не зафіксовано фари автомобіля ОСОБА_1 . З перегляду даного відеозапису судом встановлено, що працівниками поліції наголошувалось щодо проходження позивачем огляду на стан сп`яніння за ст. 130 КУпАП, однак ознак вчинення адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП не вбачається.

Доказів на спростування вищевказаного органом поліції суду не надано.

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Проте, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та, відповідно, про правомірність винесення постанови.

За таких обставин, оскільки відповідачем у встановленому порядку не доведено факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, суд приходить до висновку, що постанова, яка є предметом оскарження підлягає до скасування.

Представником позивачем заявлено про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Згідно з частинами першою - третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду позивач надав Договір про надання правової допомоги від 20.02.2023 року, укладений з адвокатом Волковим П.О., Додаткову угоду від 25.07.2025 року до цього договору, акт приймання-передачі правової допомоги, рахунок та платіжним дорученням від 25.07.2025 року.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить перш за все з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі суд визначає з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Оцінивши надані позивачем документи на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, суд вважає розмір заявлених до стягнення витрат неспівмірним із складністю справи і розміром штрафу, обсягом і складністю робіт, виконаних адвокатом, а тому, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Сплата судового збору позивачем підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 29.08.2024 у розмірі 484,48 грн.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 484,48 грн.

Керуючись,статтями 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕНА № 3652589 від 12.12.2024 року про накладення на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Справу стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрити за відсутності в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (місце знаходження: 03048 м. Київ, вул.. Федора Ернста 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір 484,48 грн. судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Луценко