Справа № 177/2250/25
Суддя: Березюк М. В.
Дата ухвалення: 2025-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 177/2250/25
Провадження № 2-а/177/31/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 вересня 2025 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Дятел К. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Кривому Розі, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5388427 від 04.08.2025 про застосування до ОСОБА_1 стягнення за ч.1 ст. 121-3 КУпАП у виді штрафу, а провадження по справі за ч.1 ст. 121-3 КУпАП закрити.

В обґрунтування позову вказано, що 04.08.2025 року інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону полку 2 Управління патрульної поліції в м. Києві, старшим лейтенантом поліції Анісімовим І.В. винесено постанову ЕНА № 5388427 від 04.08.2025 по справі про адміністративне правопорушення, а саме про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 121-3 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1190 грн.

З вказано постановою ОСОБА_1 категорично незгодний, адже жодного порушення не вчиняв, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення ним правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, а тому постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Крім цього, обґрунтовуючи свої вимоги, представник позивача вказував про відсутність доказів того, що позивач здійснював функцію керування транспортним засобом, що державний номерний знак позаду автомобіля не освітлювався в темну пору доби. Інструктор не роз`яснив прав позивачу при складенні постанови, вказав у постанові про долучення до неї камери без відеозапису. Всі ці обставини представник позивача вважав підставою для визнання постанови інспектора поліції протиправною та її скасування.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив, до якого долучив докази, зокрема відеозапис з місця події. В обґрунтування заперечень проти позову, представник відповідача вказав, що при здійсненні патрулювання працівники поліції виявили автомобіль, що в темну пору доби рухався з неосвітленим заднім державним номерним знаком, що є порушенням п. 2.9 «в» ПДР України, у зв`язку з чим, встановивши особу водія, повідомивши йому причину зупинки, роз`яснивши процесуальні права, інспектор поліції склав постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу за ч.1 ст. 122-3 КУпАП. Інспектор діяв у межах наданих повноважень, з дотриманням чинного законодавства, застосував стягнення за виявлене правопорушення, в межах санкції статті. В постанові інспектор зазначив номер портативного реєстратора 473494, на який здійснювалася фіксація події згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». ОСОБА_1 підписав текст постанови без зауважень, отримав її копію. Відповідач просив відмови у задоволені позову (а.с. 20-23).

Представник позивача, ознайомившись з відзивом, надав відповідь на відзив, в якій повторно вказав про нібито відсутність доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, відсутність доказів його керування транспортним засобом, відсутність доказів правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, відсутність даних у постанові про фіксування на певний пристрій (а.с. 31-34).

В судове засідання позивач та представники сторін не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в порядку визначеному законом (а.с. 29-30), причини неявки не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи в силу ст. 268 КАС України.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників по справі, фіксування судового засідання не здійснювалося, відповідно до положень ч.4 ст. 244 КАС України.

Виконуючи приписи ст. 244 КАС України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем та відповідачем, як учасниками судового процесу, щодо наявності обставин (фактів), якими обґрунтовуються їх вимоги та заперечення, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» до правових актів індивідуальної дії належать рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб`єктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, під час розгляду даної адміністративної справи, судом перевірялось дотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, зазначених вище вимог, зокрема того, чи була постанова про накладання адміністративного стягнення від 04.08.2025 року прийнята ним на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією і законами України, обґрунтовано, добросовісно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 04.08.2025 року інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону полку 2 Управління патрульної поліції в м. Києві, старшим лейтенантом поліції Анісімовим О.В. прийнято постанову ЕНА № 5388427 від 04.08.2025, за змістом якої 04.08.2025 о 01:02 в м. Київ по проспекту Червоної калини, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi Grandis днз НОМЕР_1 , в темну пору доби, з неосвітленим заднім державним номерним знаком, що не давало можливості визначити його символи з 20 метрів, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 121-3 КУпАП. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 1190 грн (а.с. 9). Текст постанови містить підпис ОСОБА_1 в графах щодо роз`яснення процесуальних прав визначених ст. 268 КУпАП та строку оскарження постанови, а також у графі про отримання копії постанови. В тексті постанови вказано про фіксацію події на камеру 473494, постанова містить всі необхідні реквізити, що є необхідними для даного процесуального рішення (а.с. 9).

Доводи позивача про те, що при складенні постанови йому не було роз`яснено процесуальних прав, спростовується текстом вказаної постанови, де міститься підпис самого ОСОБА_1 про роз`яснення йому прав. Більш того, вказане знайшло своє відображення на відеозаписі з місця події (50:23 запису). Отже доводи представника позивача про нібито не роз`яснення прав ОСОБА_1 при складенні інспектором постанови, не здійснення фіксування події працівником поліції, є надуманими та спростовані наданими відповідачем доказами, зокрема відеозаписом з портативної камери поліцейського, номер якої вказано в оскаржуваній постанові.

Твердження позивача про нібито не долучення до постанови самої портативної камери є абсурдними, адже доказом у справі, про який вказується у постанові, є саме відеозапис, а не пристрій на який здійснювалося фіксування.

Доводи сторони позивача про нібито не керування ОСОБА_1 транспортним засобом, спростовані відеозаписом з місця події, на якому зафіксовано факт руху поліцейського патрульного авто за автомобілем, з місця водія якого, безпосередньо після зупинки вийшов ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_1 надав свої документи, не заперечував факт керування транспортним засобом, з`ясовував причину зупинки, якою був неосвітлений задній державний номерний знак автомобіля, в чому пересвідчився сам ОСОБА_1 та його пасажир, які під відеозапис визнали та підтвердили факт вказаного правопорушення неосвітлення заднього державного номерного знаку автомобілю. Більш того, рух відбувався у комендантську годину. Лише після того, як працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про виявлення у нього ознак сп`яніння, у виді запаху алкоголю з порожнини рота, хиткої ходи, невиразної мови, що є очевидним на відеозаписі, останній почав стверджувати, що нібито не він перебував за кермом автомобілю, вигадуючи, що автомобілем керувала його пасажирка дружина. При цьому, слід акцентувати увагу на тому, що ОСОБА_1 не заперечував факт руху автомобілю Mitsubishi Grandis днз НОМЕР_1 , а почав заперечували лише факт керування автомобілем саме ним. Однак, вказане є надуманим, спростованим змістом відеозапису з місця події, адже безпосередньо після зупинки транспортного засобу Mitsubishi Grandis днз НОМЕР_1 , поліцейський підійшов до зупиненого автомобілю, на водійському сидінні якого був ОСОБА_1 , а на передньому пасажирському сидінні його супутниця, яка вказувала про бажання врегулювати питання без складення протоколу щодо ОСОБА_1 , оскільки йому не можна стягнення за ст. 130 КУпАП (50:57).

Досліджені судом докази спростовують доводи позивача про нібито відсутність руху автомобілю, не керування ним автомобілем, та відсутність у його діях порушення вимог ПДР України, зокрема п. 2.9 «в» ПДР України. На переконання суду, доводи сторони позивача направлені на спотворення дійсних обставин справи, введені суду в оману, з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Відповідно до п. 2.9 «в» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до ч.1 ст. 121-3 КУпАП, за керування чи експлуатацію транспортного засобу з неосвітленим номерним знаком, передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу в безальтернативному розмірі - сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 1190 грн. Саме такий штраф було застосовано інспектором поліції до ОСОБА_1 за вказане правопорушення, згідно змісту оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251, ст. 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, під час вирішення питання про притягнення особи до відповідальності, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і підвідомчістю.

Аналізуючи норми вище приведеного законодавства, суд зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.

Оцінивши надані сторонами докази по справі, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, а саме у керуванні в темний час доби транспортним засобом з неосвітленим заднім державним номерним знаком, що має наслідком відповідальність у виді штрафу у розмірі 1190 грн. Відповідно, оскаржувана постанова прийнята працівником поліції в межах наданих йому повноважень, після встановлення в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, а стягнення застосовано до порушника відповідає санкції статті.

Підстави закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 247 КУпАП та є вичерпними. Оскільки перед судом доведено факт наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, суд не вбачає правових підстав для закриття провадження по справі з підстав п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, як про те клопотав позивач.

Відповідно, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судовий збір сплачений позивачем при звернені до суду (а.с. 10) не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача та відноситься на рахунок позивача.

Керуючись ст. 250-251, 268, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Текст постанови складено та підписано 10.09.2025 року, згідно ч. 4-5 ст. 250 КАС України.

Суддя М.В. Березюк