Справа № 380/8880/25
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/8880/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Золотухін Олександр Олександрович, звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, ЗРУ ДПС України), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у записі на особистий прийом до керівництва (у нездійсненні особистого прийому);

- зобов`язати відповідача здійснити (організувати особисто чи будь-якими каналами онлайн-комунікації) особистий прийом позивача керівництвом ЗРУ ДПС України;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору та суму витрат на правничу допомогу.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що 22.04.2025 він звернувся до відповідача із заявою в якій просив:

1. Записати його на особистий прийом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 на найближчу дату прийому.

2. У разі здійснення прийому не у місті Львові, просив такий проводити шляхом відеоконференції з використанням Skype, Zoom, Google Meet тощо.

Зазначає, що відповідач надав відповідь № 03.4/Л-111/142 від 24.04.2025, в якій, покликаючись на воєнний стан, аргументував відмову в особистому прийомі тим, що такий під час дії воєнного стану тимчасово не здійснюється.

Вважає, що такими діями відповідач порушив встановлене у статті 40 Конституції України право кожного громадянина на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, а також діяв всупереч статті 22 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Просить позов задовольнити повністю.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у правомірності його дій. Зазначає, що позивач не вказав, у чому полягає протиправність дій відповідача. Вважає, що право кожного громадянина на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, встановлене статтею 40 Конституції України, не є абсолютним щодо форми реалізації та способів подання звернень. На думку відповідача, конституційна гарантія не виключає можливість тимчасових обмежень окремих процедурних аспектів розгляду звернень, зокрема, права на особистий прийом, з огляду на об`єктивні умови воєнного стану.

Вказує, що Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР передбачає додаткові права заявників, зокрема: право на особистий прийом керівниками та іншими посадовими особами; право бути присутнім при розгляді звернення; подавати додаткові аргументи та матеріали; знайомитися з матеріалами перевірки звернення. Зауважує, що реалізація цих додаткових прав може бути обмежена в умовах воєнного стану. Відповідно до статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в умовах дії воєнного стану можуть застосовуватись окремі заходи, що обумовлюють об`єктивні ускладнення у реалізації окремих прав громадян, зокрема: посилення охорони та встановлення особливого режиму роботи органів влади; запровадження комендантської години; встановлення обмежень свободи пересування та руху транспортних засобів; обмеження доступу до окремих територій.

Звертає увагу, що з метою захисту національної безпеки, будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувають під цілодобовою посиленою охороною, з блокуванням доступу сторонніх осіб та посиленими заходами безпеки для недопущення проникнення диверсійно-розвідувальних груп ворога, тощо. Ці заходи, об`єктивно ускладнюють реалізацію права на особистий прийом та інші додаткові права заявників. Водночас відповідач забезпечує громадянам можливість реалізації права на звернення шляхом подання письмових або електронних звернень, що відповідає як вимогам Конституції України, так і Закону України «Про звернення громадян». Керівництво ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема особовий склад, залучено до виконання завдань за призначенням на сході країни в зоні активних бойових дій, що також обмежує можливість здійснення особистого прийому громадян.

Враховуючи викладене, з огляду на поточні умови воєнного стану, вважає, що тимчасове обмеження права на особистий прийом громадян належить до дискреційних повноважень відповідача. Реалізація таких повноважень відповідає принципам пропорційності, обґрунтованості та недискримінації, та спрямована на досягнення легітимної мети. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 08.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Відповідач 20.05.2025 (вх. № 41878) подав відзив на позовну заяву, в межах якого заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач 29.05.2025 (вх. № 44491) подав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 29.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач 03.06.2025 (вх. № 45589) подав заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 22.04.2025 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій, зважаючи на ведення воєнного стану в Україні, а також на віддаленість місця проживання заявника, просив:

1. Записати його на особистий прийом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 на найближчу дату прийому.

2. У разі здійснення прийому не у місті Львові, просив такий проводити шляхом відеоконференції з використанням Skype, Zoom, Google Meet тощо.

Відповідач 24.04.2025 вих. № 03.4/Л-111/142 надав відповідь позивачу, згідно із якою: «У зв`язку із дією правового режиму воєнного стану в Україні (Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»), особистий прийом громадян керівництвом Західного міжрегіонального управління тимчасово не здійснюється. Разом з тим, громадянам забезпечена можливість реалізації права на звернення шляхом подання письмових звернень визначеними способами, згідно Закону України «Про звернення громадян».

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо відмови у записі на особистий прийом до керівництва (у нездійсненні особистого прийому) протиправними, звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України, кожному гарантовано право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР).

Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненням громадян необхідно розуміти викладені в письмовій формі або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Стаття 5 Закону № 393/96-ВР встановлює загальні вимоги до звернення. Так, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Отже, усі звернення громадян підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.

Як встановив суд, позивач 22.04.2025 звернувся до відповідача із заявою, в якій, зважаючи на ведення воєнного стану в Україні, а також на віддаленість місця проживання заявника, просив записати його на особистий прийом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 на найближчу дату прийому.

Суд зауважує, що ОСОБА_1 у заяві від 22.04.2025 не вказав з приводу яких питань бажає попередньо записатися на особистий прийом, а тому неможливо однозначно встановити, що розгляд його звернення належатиме до компетенції саме начальника ЗРУ ДПС України. Ба більше, вказане унеможливлює класифікувати звернення позивача за встановленими статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» їх видами для розгляду з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 Закону № 393/96-ВР.

Відповідно до статті 22 Закону № 393/96-ВР керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян зобов`язані проводити особистий прийом громадян.

Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години, у зручний для громадян час, за місцем їх роботи і проживання. Графіки прийому доводяться до відома громадян.

Порядок прийому громадян в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, об`єднаннях громадян визначається їх керівниками. За їхнім рішенням особистий прийом громадян може бути призупинено на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Усі звернення громадян на особистому прийомі реєструються. Якщо вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, воно розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина.

З аналізу положень Закону № 393/96-ВР можна дійти висновку, що особистий прийом громадян забезпечується з метою опрацювання усних звернень. У свою чергу, частина 5 статті 5 Закону № 393/96-ВР також передбачає два альтернативні способи викладу усних звернень: на особистому прийомі АБО за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії».

Суд зауважує, що Закон № 393/96-ВР не передбачає проведення прийому у спосіб, про який просив позивач у заяві від 22.05.2025 у випадку проведення його не у місті Львові: «проведення прийому шляхом відеоконференції з використанням Skype, Zoom, Google Meet».

Суд висновує, що Законом № 393/96-ВР передбачене право на особистий прийом посадовими особами органів влади та установ, яке є похідним від гарантованого статтею 40 Конституції України права на звернення і становить одну із форм його реалізації розгляд усного звернення.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан.

Відповідно до пункту 3 вказаного указу Президента України, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На час виникнення спірних правовідносин та на дату ухвалення рішення у цій справі на території України продовжує діяти воєнний стан.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі Закон № 389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, серед іншого, статтею 40 цієї Конституції.

Отже, право на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових і службових осіб є абсолютним.

Суд встановив, що ЗРУ ДПС України за результатами розгляду заяви позивача від 22.04.2025 повідомило про можливість реалізації права на звернення шляхом подання письмових звернень способами, визначеними Законом № 393/96-ВР, а тому, не відмовило у реалізації права на звернення.

Суд висновує, що беззаперечним є той факт, що право на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових і службових осіб є абсолютним, а отже, не може бути обмеженим навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану, в той час як на альтернативні способи реалізації цього права таке обмеження не може поширюватись.

Суд також погоджується з аргументами, наведеними у відзиві на позовну заяву, та вважає, що не може підлягати сумніву те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 є за правовим статусом юридичною особою, а також військовою частиною НОМЕР_1 , особовий склад якої залучено до виконання завдань в зоні ведення активних бойових дій, що також обмежує можливість здійснення особистого прийому громадян.

Варто звернути увагу на те, що з метою захисту національної безпеки, будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувають під цілодобовою посиленою охороною, з блокуванням доступу сторонніх осіб та посиленими заходами безпеки для недопущення проникнення диверсійно-розвідувальних груп ворога.

Саме організаційно-правовий статус відповідача зумовив вжиття заходів правового режиму воєнного стану, встановлених пунктом частини 1 статті 8 Закону № 389-VIII (встановленням посилення охорони та особливого режиму роботи органу влади, установи), які реалізовані на підставі пункту 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Водночас суд зауважує, що після введення в Україні воєнного стану в Закон № 393/96-ВР не були внесені зміни, які б враховували особливості проведення особистого прийому громадян в органах Державної прикордонної служби України, її військових частинах.

Як підсумок суд зазначає, що свобода реалізації права людини має свої межі, зокрема в тому місці, де бере початок інтерес суспільства або реалізація права іншої людини. Досягнення розумного співвідношення між особистими інтересами та інтересами суспільства (в правовідносинах, що склалися національна безпека як пріоритетний інтерес суспільства) вимагає розсудливого, адекватного та справедливого користування своїм правом на звернення, особливо в умовах воєнного стану.

Наведе у сукупності свідчить про відсутність у діях відповідача, які полягали у відмові у записі на особистий прийом позивача (як формі реалізації права на звернення) ознак протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з даним позовом, ураховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в цілому, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. П. Хома