Справа № 140/1292/25
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/1292/25 пров. № А/857/19739/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

секретар судового засідання Василюк В.Б.

за участю представників:

відповідача Дмитрук Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі № 140/1292/25 (головуючий суддя Смокович В.І., м. Луцьк) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДПС у Волинській області від 20.01.2025 №24-о «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника відділу організації документування і роботи з документами управління організації роботи ГУ ДПС у Волинській області 20.01.2025 та стягнути з ГУ ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Наказом від 20.01.2025 №24-о «Про звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено 20.01.2025 ОСОБА_1 , заступника начальника управління начальника відділу організації документування і роботи з документами управління організації робочі ГУ ДПС Волинській області, з займаної посади, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни організаційної структури та штатного розпису ГУ ДПС у Волинській області без скорочення чисельності або шпату державних службовців, згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Вказує, що в оскаржуваному наказі допущено помилку та невірно зазначеного його посаду.

Окрім того зазначає, що відповідно до затверджених організаційних структур ГУ ДПС у Волинській області управління організаційної роботи (індекс структурного підрозділу 03-20-01) до якого входив відділ організації документування і роботи з документами штатною чисельністю 6 осіб виводиться із структури ГУ ДПС у Волинської області. В той же час вводиться до структури теж саме управління організаційної роботи (індекс структурного підрозділу 03-20-01) до якого входить відділ організації документування і роботи з документами штатною чисельністю 5 осіб. При цьому, відділ організації документування і роботи з документами управління організаційної роботи залишився і посада на якій працював позивач. Зі змісту переліку змін №4 до організаційної структури ГУ ДПС у Волинські області слідує, що змін в організаційній структурі відділу організації документування і роботи з документами управління організації роботи ГУ ДПС у Волинські області не відбулося, лише зменшено штатну чисельність працівників з 6 до 5 осіб, проте посада заступника начальника управління - начальника відділу організації документування і роботи з документами управління організації роботи ГУ ДПС у Волинській області, яка відноситься до посад державної служби категорії «Б», залишилася.

У попередженні про наступне вивільнення із займаної посади від 13.12.2024 зазначено, що позивачу пропонувалася лише одна вакантна посада, яка відноситься до посад державної служби категорії «В». Окремо зауважує, що запропонована у попередженні про наступне вивільнення тимчасова посада не може вважатися вакантною, а тому така посада не могла пропонуватися. При цьому вказує, станом на час попередження про наступне вивільнення та звільнення з посади заступник начальника управління - начальника відділу організації документування і роботи з документами управління організації роботи в апараті ГУ ДПС у Волинській області були наявні вакантні посади державної служби категорії «Б».

З огляду на наведене вважає, що оскаржуваний наказ про його звільнення з посади заступника начальника управління начальника відділу організації документування і роботи з документами управління організації роботи ГУ ДПС у Волинській області, є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Волинській області від 20 січня 2025 року №24-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено позивача на посаді заступника начальника управління-начальника відділу організації документування і роботи з документами управління організації роботи Головного управління ДПС у Волинській області з 21 січня 2025 року. Стягнуто з Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 162222,52 грн (сто шістдесят дві тисячі двісті двадцять дві гривні 52 копійки). Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління-начальника відділу організації документування і роботи з документами управління організації роботи Головного управління ДПС у Волинській області та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 58735,81 грн (п`ятдесят вісім тисяч сімсот тридцять п`ять гривень 81 копійка) підлягає до негайного виконання.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом норм матеріального права апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити. Зокрема апелянт зазначає що наказом Державної податкової служби України від 01.08.2024 №567 «Про внесення змін до наказу ДПС від 12.11.2020 №644» чисельність ГУ ДПС у Волинській області зменшено на 22 штатні одиниці, у зв`язку із чим було введено в дію 06.11.2024 затверджений перелік змін №4 до організаційної структури та введено в дію 08.11.2024 перелік змін №1 до штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Волинській області, згідно з якими відбулось скорочення чисельності та штату державних службовців, скорочення посад державної служби ГУ ДПС у Волинській області.

В результаті внесених змін, управління організації роботи скорочено на 4 штатних одиниці та посаду заступника начальника управління - начальника відділу організації документування і роботи з документами управління організації роботи, яку обіймав позивач, виведено зі штату. У зв`язку з чим, на підставі частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», ОСОБА_1 13.12.2024 попереджено про скорочення чисельності та штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису ГУ ДПС у Волинській області та наступне звільнення з посади, яку він обіймав. У попередженні про наступне звільнення від 13.12.2024 було запропоновано позивачу посаду державної служби, з пропозицією якої той не погодився. При цьому, позивачу було надано перелік посад, які пропонуються для працевлаштування ОСОБА_1 станом на 20.01.2025, ознайомившись із яким він письмово не зазначив свого погодження чи непогодження із запропонованими посадами та відмовився від отримання свого примірника, про що складено відповідний акт.

Представник відповідача підтримує вимоги апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Позивач з 18.01.2000 здійснював професійну діяльність в податковому органі та з 05.09.2018 займав посаду начальника відділу організації документування і роботи з документами управління організації роботи та з 04.08.2022 заступника начальника управління-начальника відділу організації документування і роботи з документами управління організації роботи.

На підставі переліку змін №4 до організаційної структури ГУ ДПС у Волинській області, затвердженого в. о. Голови Державної податкової служби від 05.11.2024, винесено наказ ГУ ДПС у Волинській області від 06 листопада 2024 року №348, яким було введено в дію затверджений перелік змін №4 до організаційної структури.

В. о. Голови Державної податкової служби від 08.11.2024 затверджено штат у кількості 534 штатних одиниць, відповідно до переліку №1 змін до штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Волинській області.

Відповідно до попередження про наступне звільнення, позивача 13.12.2024 проінформовано, що його посада державної служби скорочується внаслідок зміни структури або штатного розпису ГУ ДПС у Волинській області та про наступне звільнення його з посади, яку він обіймає. В подальшому, 16.12.2024 ОСОБА_1 запропоновано зайняти посаду головного державного інспектора Луцького відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігається посада державної служби.

20.01.2025 позивачу надано перелік посад, які пропонуються для працевлаштування, із якими останній ознайомився, однак письмово не зазначив свого погодження чи непогодження із запропонованими посадами та, відповідно, відмовився від отримання примірника переліку посад, які йому пропонуються для працевлаштування в ГУ ДПС у Волинській області, про що складено відповідний акт.

Наказом в. о. начальника ГУ ДПС у Волинській області від 20.01.2025 №24-о «Про звільнення ОСОБА_1 », припинено державну службу та звільнено з 20.01.2025 ОСОБА_1 - заступника начальника управління-начальника відділу організації та планування роботи, моніторингу та контролю управління організації роботи ГУ ДПС у Волинській області, з займаної посади у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни організаційної структури та штатного розпису ГУ ДПС у Волинській області, згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Позивач, уважаючи, наказ ГУ ДПС у Волинській області від 20.01.2025 №24-о протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з правомірності доводів позивача щодо поданого позову.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон № 889-VIII.

Відповідно до пункту 1 частини першої 1 статті 87 Закону №889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

З 06.03.2021 набрав чинності Закон України від 23.02.2021 № 1285-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби», яким викладено в новій редакції частину третю статті 87 Закону №889-VIII.

Згідно з частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Зокрема, пунктом 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII встановлено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин (попередження позивача про можливе наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією та звільнення позивача) врегульована положеннями Закону України Про державну службу. Водночас, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (частина третя стаття 5 Закону №889-VIII).

Під час винесення відповідач оскаржуваного наказу останній керувався пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Статтею 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до частини другої статті 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації).

Частиною шостою вказаної статті встановлено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України №889-VIII, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Аналізуючи вищенаведені норми трудового законодавства, слід дійти висновку про те, що звільнення працівника за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України допускається лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. У випадку звільнення державного службовця в разі реорганізації державного органу, що є підставою для звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести.

Досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що фактично ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника управління начальника відділу організації документування і роботи з документами управління організації роботи (у відповідності до трудової книжки позивача) на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII внаслідок зміни організаційної структури та штатного розпису ГУ ДПС у Волинській області.

Однак, у разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що згідно штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Волинській області від 23.07.2024, затверджено штат у кількості 556 штатних одиниць та переліком №1 змін до штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Волинській області від 08.11.2024 затверджений штат у кількості 534 штатних одиниці, тобто менше на 22 штатних одиниці.

Однак, під час дослідження наведених штатних розписів на 2024 рік, судом встановлено, що у відділі організації документування і роботи з документами скорочено 4 штатні одиниці, проте посада начальника управління начальника відділу організації документування і роботи з документами управління організації роботи змін не зазнала, а тому посилання відповідача про те, що посаду, яку займав позивач, виведено зі штату є безпідставним.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що під час попередження про наступне звільнення позивача, як і при наданні переліку посад, які пропонуються для працевлаштування ОСОБА_1 станом на 20.01.2025, не було запропоновано вакантну посаду, яка, фактично, не зазнала змін (реорганізації) та на якій він перебував, а саме - начальника управління начальника відділу організації документування і роботи з документами управління організації роботи. Обґрунтованих пояснення щодо ненадання такої пропозиції та щодо не прийняття рішення про переведення позивача до реорганізованого відділу, відповідачем не надано.

Окрім зазначеного відповідачем попереджено ОСОБА_1 про наступне звільнення 13.12.2024, однак фактична пропозиція із наданням можливості щодо іншої посади державної служби, була надана 16.12.2024, тобто не одночасно з попередженням про звільнення, що є порушенням абзацу 2 частини третьою статті 87 Закону №889-VIII. У попередженні про наступне звільнення від 16.12.2024 позивачу запропоновано лише одну вакантну посаду головного державного інспектора Луцького відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігається посада державної служби.

При цьому, станом на час попередження - 13.12.2024 про наступне звільнення позивача з посади в апараті ГУ ДПС у Волинській області були вакантними наступні посади державної служби категорії «Б»: заступник начальника управління - начальник відділу організації та планування роботи, моніторингу та контролю управління організації роботи; начальник відділу податків і зборів з юридичних осіб інших галузей управління оподаткування юридичних осіб; начальник відділу податків і зборів з юридичних осіб у галузях будівництва та професійно-наукової діяльності управління оподаткування юридичних осіб; заступник начальника відділу податків і зборів з юридичних осіб у галузях будівництва та професійно-наукової діяльності управління оподаткування юридичних осіб; начальник відділу податків і зборів з юридичних осіб у галузі надання інших видів послуг управління оподаткування юридичних осіб; заступник начальника управління - начальник відділу правового супроводження діяльності та судових спорів із загальних питань управління правового забезпечення; заступник начальника управління - начальник відділу супроводження судових спорів та інформаційно-аналітичної роботи управління правового забезпечення; заступник начальника відділу супроводження судових спорів та інформаційно-аналітичної роботи управління правового забезпечення; начальник відділу позапланових перевірок ризикових платників, аналізу податкової інформації управління податкового аудиту; начальник відділу перевірок фінансових операцій управління податкового аудиту; начальник відділу персоналу; начальник відділу ведення Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, розгляду звернень державних органів, податкових сервісів, організації роботи ЦОП та надання адміністративних послуг управління податкових сервісів; начальник відділу матеріально-технічного забезпечення управління інфраструктури та господарського забезпечення; заступник начальника управління начальник відділу експлуатації майна управління інфраструктури та господарського забезпечення; заступник начальника відділу прогнозу, аналізу та звітності, моніторингу операцій та ризиків управління з питань виявлення за опрацювання податкових ризиків; заступник начальника відділу трансфертного ціноутворення; начальник Ковельського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб; завідувач сектору інформаційної взаємодії; заступник начальника відділу обліку платників, об`єктів оподаткування та ведення реєстрів Луцької державної податкової інспекції; завідувач Ківерцівського сектору обслуговування платників Луцької державної податкової інспекції (арк. спр. 26-28).

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Головне управління ДПС у Волинській області не виконало покладений на нього законом обов`язок одночасно з попередженням про звільнення запропонувати позивачу інші наявні рівнозначні посади державної служби категорії «Б», які позивач міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Відтак, у випадку фактичного скорочення займаної працівником посади йому має бути запропонована рівноцінна посада, передбачена новим штатним розписом, а в разі, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі, як це передбачено частиною першою статті 42 КЗпП України.

Тобто у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. І лише за умови встановлення, що у всіх працівників є рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, можна аналізувати, хто з них має переважне право на залишення на роботі згідно з частиною другою статті 42 КЗпП.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.02.2018 та від 08.07.2020 у справі 2а-9821/11/2670, від 11.07.2018 у справі №816/1232/17, від 15.05.2020 у справі №П/811/2408/15, від 09.07.2020 у справі № 809/2894/13-a та інших.

Відповідач не надав доказів того, що під час звільнення позивача проводився аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися працювати і тих, які підлягали звільненню.

Також при звільненні позивача було порушено приписи абзацу 2 частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, оскільки суб`єкт призначення насамперед повинен був запропонувати йому наявну вакантну нижчу посаду державної служби відповідно до її професійної підготовки та професійних компетентностей.

Аналогічна позиція викладені в постанові Верховного Суду від 31.03.2025 у справі № 360/48/23.

Враховуючи всі обставини спору відповідач при звільненні позивача діяв не об`єктивно, упереджено, нерозсудливо, не дотримався порядку звільнення працівників, передбаченого Законом №889-VIII та КЗпП України, що призвело до порушення трудових прав та гарантій позивача, а відтак оскаржуваний наказ від 20.01.2025 №24-о «Про звільнення ОСОБА_1 » є протиправним та підлягає скасуванню.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 КЗпП України, а відтак, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно поновив позивача на посаді з якої його звільнено, а саме: заступника начальника управління-начальника відділу організації документування і роботи з документами управління організації роботи Головного управління ДПС у Волинській області з 21.01.2025, правильно провів обрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України допустив до негайного виконання рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі № 140/1292/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 11.09.25

Дата