Справа № 160/11443/25
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняДубина Ю.О.
представника позивача представника відповідача представника третьої особи Свистун П.О. Грановський М. Грановський М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Національна поліція України про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку
Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить:
Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу ГУ НП в Дніпропетровській області від 26.12.2024 року № 2506-к в частині застосування до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0175238), як такого, що зарахований у розпорядження ГУ НП в Дніпропетровській області, дисциплінарного стягнення у вигляді звільненні зі служби в поліції;
Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Дніпропетровській області від 30.12.2024 року № 1522 о/с в частині звільнення за п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України): старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0175238), спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції, з 31.12.2024 року;
Поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на раніше займаній посаді спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції, з 26.12.2024 року;
Стягнути з ГУ НП в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.12.2024 року по дату винесення судом рішення у справі.
Позовні вимоги обгрунтовані наступним:
у висновку службового розслідування не зазначено, у який момент та у який проміжок часу позивач повинен був вмикати службовий реєстратор; Положення інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото та кінозйомки, відеозапису не застосовуються під час процесуальних дій відповідно до вимог ст. 107 КПК України; позивач у першу чергу є слідчим та його діяльність регулювались КПК України; позивач не має можливості переконатися у працездатності та здійсненні запису відео реєстратором;
у висновку службового розслідування не зазначено, в чому саме виявилось порушення позивачем правил поводження зі вогнепальною зброєю під час її отримання та здачі;
позивач вчасно вносив відповідну інформацію стосовно вилучених об`єктів до системи «Слід»; позивач зазначає, що відповідачем не враховано факті відсутності електроенергії та доступу до мережі у певні періоди часу;
позивачу як слідчому не доводили розпоряджень про те, що до обов`язків позивача входить здача паспортів померлих осіб до органів РАЦ;
позивач був позбавлений можливості під час проведення службового розслідування користуватися своїми правами, надавати пояснення та користуватися послугами адвоката;
відповідачем порушено строки застосування дисциплінарного стягнення, передбачені ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Ухвалою суду від 22.04.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, надала письмові пояснення, у яких просить суд відмовити у задоволенні позову, а також підтримує позицію відповідача.
Ухвалою суду від 30.06.2025 року поновлено позивачу строк звернення з позовом до суду та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача по залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою суду від 30.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті; викликано у судове засідання в якості свідків: ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 , ОСОБА_4
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову.
Третя особа у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову.
Свідок ОСОБА_3 повідомив суду наступне: позивачу не видавалися ані зброя, ані набої до неї з кімнати речових доказів; всім співробітникам поліції видавалась лише табельна зброя та боєприпаси; зброя та боєприпаси, які є речовими доказами у кримінальних провадженнях співробітникам поліції не видавалась; набої для револьверів не зберігається у черговій частині; не пам`ятає як обліковувалась видача зброї, яка є речовим доказом; з кімнати речових доказів зброя та боєприпаси не видавались.
Свідок ОСОБА_4 повідомив суду наступне: ані зброя, ані набої до неї, крім табельної зброї, на виніс (на руки) співробітникам поліції не видавались; зброя використовувалась лише у черговій частині.
Свідок ОСОБА_2 повідомив суду наступне: керівник відділу поліції віддав усний наказ видати зброю співробітникам поліції як і табельну так і зброю, яка є речовими доказами; ОСОБА_4 забрав всю збою для видачі співробітникам поліції; зброя видавалась без участі ОСОБА_2 ; свідок не знає точно, яку зброю отримав саме позивач; сам свідок безпосередньо позивачу зброю та боєприпаси не видавав; позивач у подальшому намагався повернути свідку отриману зброю для подальшого зберігання, однак свідок відмовився від прийняття даної зброї.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, яка не хаявляє самостійних вимог на предмет спору, та свідків встановив наступне.
Предметом спору є два накази відповідача: від 26.12.2024 року № 2506-к в частині застосування до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0175238), як такого, що зарахований у розпорядження ГУ НП в Дніпропетровській області, дисциплінарного стягнення у вигляді звільненні зі служби в поліції та від 30.12.2024 року № 1522 о/с в частині звільнення за п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України): старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0175238), спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції, з 31.12.2024 року.
Наказ відповідача від 26.12.2024 року № 2506-к обгрунтований наступним: під час обшуку за місцем мешкання позивача були вилучені бойові припаси та паспорти громадян України; позивачу вручено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 357, ч.1 та 2 ст. 361 КК України; проведеним службовим розслідуванням, за результатами якому в діях окремих поліцейських встановлено порушення службової дисципліни.
Оскаржуваний наказ від 30.12.2024 року № 1522 о/с в частині звільнення позивача обгрунтований наказом від 26.12.2024 року № 2506-к та прийнятий у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.
У матеріалах справи міститься копія висновку службового розслідування від 25.12.2024 року.
Висновок службового розслідування обгрунтований наступним:
старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 15.10.2024, 18.10.2024, 21.10.2024, 24.10.2024 та 30.10.2024 на портативний відеореєстратор зроблено лише по одному відеозапису в день тривалістю 2 хвилини 03 секунди, 2 хвилини 04 секунди, 2 хвилини 04 секунди, 1 хвилина 46 секунд, 1 хвилина 34 секунди, 1 хвилина 32 секунди відповідно. У ці періоди часу ОСОБА_1 здійснював виїзди на місце події за повідомленнями про кримінальні правопорушення, відомості про які внесені у ЄРДСР. Крім того, 27.10.2024 відеозаписи на портативний відеореєстратор останній не здійснював. Таким чином, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 допущено порушення вимог пункту 5 розділу І Інструкції зі застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026. 15.10.2024, 18.10.2024, 21.10.2024, 24.10.2024 та 30.10.2024 позивач отримував під підпис портативний відеореєстротор та карти пам`яті;
під час перегляду відеозаписів з відеокамери, яка розташовано у кімнаті приймання та здачі зброї ВП № 1 Криворізького РУП ГУНП, встановлено порушення ОСОБА_1 вимог Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, яка затверджена наказом МВС України від 01.02.2016 року № 70;
зберігання у помешканні позивача згідно висновків експертів від 31.10.2024 року та від 14.11.2024 року бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також безпідставну зберіганні паспортів померлих громадян.
Щодо не використання позивачем відео реєстратору, то суд зазначає наступне.
Застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, врегульовано Інструкцією, яка затверджена наказом МВС від 18.12.2018 року № 1026 (далі Інструкція).
Відповідно до п.1 Інструкції ця Інструкція не поширюється на здійснення працівниками поліції фото- і кінозйомки, відеозапису процесуальних дій відповідно до вимог статті 107 Кримінального процесуального кодексу України, негласних слідчих (розшукових) дій, оперативно-розшукових заходів, застосування в системі фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 року № 833 «Про функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі».
Застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку (п.2 Інструкції).
Відповідно до п.4 та 5 Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
На підставі викладеного, суд зазначає, що портативний відео реєстратор підлягає включенню поліцейським з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення. Однак за допомогою даної відеозйомки не може здійснюватися фото- і кінозйомки, відеозапису процесуальних дій відповідно до вимог статті 107 Кримінального процесуального кодексу України, негласних слідчих (розшукових) дій, оперативно-розшукових заходів, застосування в системі фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.
Судом під час розгляду справи встановлено, що старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 15.10.2024, 18.10.2024, 21.10.2024, 24.10.2024 та 30.10.2024 на портативний відеореєстратор зроблено лише по одному відеозапису в день тривалістю 2 хвилини 03 секунди, 2 хвилини 04 секунди, 2 хвилини 04 секунди, 1 хвилина 46 секунд, 1 хвилина 34 секунди, 1 хвилина 32 секунди відповідно.
Вказані обставини підтверджуються копією акту № 33/2-1414 від 13.12.2024 року перегляду відеозаписів з портативних відеореєстраторів № 797569, № 797898, № 797535, 797738, 797466 спеціаліста криміналіста слідчого відділення поліції № 1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Свистуна П.О., яка міститься у матеріалах справи та відеозаписом, який міститься на компакт-диску у матеріалах справи.
За вказаних обставин, судом відхиляються доводи позивача про те, що у ці періоди часу ОСОБА_1 здійснював виїзди на місце події за повідомленнями про кримінальні правопорушення, відомості про які внесені у ЄРДСР.
Крім того, 27.10.2024 відеозаписи на портативний відеореєстратор останній не здійснював.
Також судом встановлено, що 15.10.2024, 18.10.2024, 21.10.2024, 24.10.2024 та 30.10.2024 позивач отримував під підпис портативний відеореєстротор та карти пам`яті, що підтверджується підписом позивача у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації.
За вказаних обставин, позивач допустив порушення вимог п. 5 Інструкції.
Стосовно порушення ОСОБА_1 вимог Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, яка затверджена наказом МВС України від 01.02.2016 року № 70, то судом під час розгляду справи на підставі висновку службового розслідування не встановлено у чому саме виявилось порушення допущено позивачем: у висновку службового розслідування лише перераховані дії позивача зі зброєю та набоями до неї, однак не вказано чітко , які саме норми Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, яка затверджена наказом МВС України від 01.02.2016 року № 70 порушив позивач.
У судовому засіданні представник відповідача пояснив суду, що позивач порушив вимоги п.п.3,4,5 абз.6 п.2 Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затверджено наказом МВС України від 01.02.2016 року № 70: позивач від`єднавши пістолетний ремінець та зняв автомат з положення «на ремні», не від`єднавши та не розрядивши перед чим магазин з пістолета та автомату. Вказані порушення підтверджується відеозаписами за 07.10.2024 року, 10.10.2024 року, 16.10.2024 року, 19.10.2024 року, 22.10.2024 року, 25.10.2024 року та 28.10.2024 року.
Позивач у письмових поясненнях від 23.06.2025 року фактично визнав вчинене порушенням вимог Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затверджено наказом МВС України від 01.02.2016 року № 70, яке зазначено вище, вказуючи на те, що спершу від`єднав пістолетний ремінець, а вже потім провів розряджання зброї, а не навпаки як вказано у інструкції.
Інструкція з формування та ведення інформаційної підсистеми «СЛІД» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», затверджена наказом МВС від 16.03.2020 року № 257 (далі Інструкція 257).
До ІП «СЛІД» вноситься інформація про об`єкти, що були вилучені під час проведення слідчих (розшукових) дій, відповідальними особами органів досудового розслідування поліції після проведення її оцінки на предмет наявності комплексу ідентифікаційних ознак керівником (особою, яка виконує його обов`язки) підрозділу криміналістичного забезпечення органу досудового розслідування поліції(п.1 розділу ІІ Інструкції 257).
Контроль за своєчасністю формування та ведення ІП «СЛІД», повнотою та достовірністю унесеної інформації здійснює керівник підрозділу криміналістичного забезпечення органу досудового розслідування. Відповідальними особами за внесення інформації про об`єкти, що були виявлені (вилучені) під час проведення слідчих (розшукових) дій, є спеціалісти-криміналісти, які залучаються до проведення таких дій як спеціалісти у встановленому законодавством порядку. Спеціаліст-криміналіст забезпечує повноту і своєчасність внесеної ним інформації до ІП «СЛІД» у строк, що не перевищує 24 години з часу завершення відповідної слідчої (розшукової) дії, а за фактом умисного вбивства або тяжкого тілесного ушкодження зі смертельними наслідками, скоєних в умовах неочевидності, або з обтяжливими обставинами, чи інших кримінальних правопорушень проти особи, які можуть викликати суспільний резонанс,- невідкладно. (п.3 та 4 розділу ІІ Інструкції 257).
Позивач не надав суду належних та допустимих доказів дотримання вимог п.4 розділу ІІ Інструкції 257, а також доказів відсутності електроенергії та доступу до мережі.
Стосовно порушення: зберігання у помешканні позивача згідно висновків експертів від 31.10.2024 року та від 14.11.2024 року бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також безпідставному зберіганні паспортів померлих громадян.
Зазначені факти підтверджують копією протоколу обшуку, що міститься у матеріалах справи, а також двома висновками експертів, що містяться у матеріалах справи, у яких зазначено про те, що бойові набої до стрільби придатні.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності у позивача дозволів на зброю та бойові приписи, які відображені у протоколі обшуку.
Суд відхиляє посилання позивача на норми Закону України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», оскільки згідно статті 1 вказаного закону у період дії воєнного стану громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - цивільні особи), можуть брати участь у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав, у тому числі отримати вогнепальну зброю і боєприпаси до неї відповідно до порядку та вимог, встановлених Міністерством внутрішніх справ України. Вогнепальна зброя і боєприпаси до неї, отримані відповідно до цієї статті, є державною власністю та можуть перебувати у володінні та користуванні цивільних осіб виключно на підставах і на період, визначені цим Законом. Отримані цивільними особами вогнепальна зброя і боєприпаси до неї можуть застосовуватися цивільними особами для відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації або інших держав.
Таким чином, вказаний вище закон України поширює свою дію лише на цивільних осіб, до яких позивач як поліцейський не відноситься.
Факт наявності у позивача дозволу на носіння певної зброї як поліцейським та наявність у позивача статусу поліцейського не дозволяє останньому користуватися та зберігати інші зброю та бойові припаси, на які відсутній відповідний дозвіл.
Також суд зазначає, що чинне законодавство України не дозволяє спеціалістам криміналістам слідчого відділення поліції зберігати у своєму помешканні паспорти громадян України, які померли.
Також позивач не надав суду існування належним та допустимих доказів того, що знайдені у помешканні позивача бойові припаси отримані ним за наказом керівництва відділу поліції.
Суд зазначає, що з 24.02.2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан .
Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану врегульовано розділом V Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Згідно статті 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження. Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа). Службове розслідування стосовно заступників керівника Національної поліції України чи керівників територіальних органів Національної поліції України проводиться виключно дисциплінарною комісією. Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні чи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським, стосовно якого призначено службове розслідування, вчинено інший дисциплінарний проступок, обставини його вчинення підлягають перевірці уповноваженою особою під час проведення такого службового розслідування. За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку. Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, днем завершення службового розслідування є день підписання наказу про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності або довідки про відсутність в діях поліцейського дисциплінарного проступку, яка підлягає реєстрації в органі поліції.
Відібрання пояснень під час проведення службового розслідування у період дії воєнного стану, врегульовано статтею 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України
Відповідно до цієї статті під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення. У разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації. За наявної можливості надсилання виклику поштовим зв`язком здійснюється рекомендованим листом на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника. Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше однієї доби для прибуття за вказаною у виклику адресою. Виклик, який надіслано поштовим зв`язком, вважається таким, що отриманий поліцейським, на четвертий календарний день з дня його відправлення. Виклик, надісланий з використанням електронної комунікації, вважається таким, що отриманий поліцейським, на другий день з дня його відправлення. Якщо поліцейський, викликаний уповноваженою особою у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень, про що уповноваженою особою складається акт. Від поліцейського, стосовно якого є підтвердні дані про самовільне залишення ним місця несення служби, виїзд до інших регіонів країни чи за кордон, пояснення не відбираються, поліцейський вважається таким, що відмовився від надання пояснень.
Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідач вчиняв дії спрямовані на відібрання пояснень у позивача; письмові пояснення позивача від 13.12.2024 року містяться у матеріалах службового розслідування.
Вказані дії повністю відповідають вимогам ст. 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
За вказаних обставин від відхиляє доводи позивача стосовно порушення його прав відповідачем під час проведення службового розслідування.
Службове розслідування проведено у порядку письмового провадження, що також відповідає вимогам ст. 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Щодо застосування до позивача виду дисциплінарного стягнення, суд зазначає таке.
Відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За результатами проведеного службового розслідування, відповідач дійшов висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.12.2019 у справі №804/2054/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
В межах спірних правовідносин, враховуючи встановлені в ході службового розслідування, а також під час розгляду справи судом обставини скоєного позивачем під час дії воєнного стану дисциплінарного проступку, суд дійшов висновку про співмірність застосованого дисциплінарного стягнення вчиненому проступку.
Верховним Судом у постанові від 10.09.2020 у справі №360/4790/19 зроблено правовий висновок, що питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.
Під час розгляду справи відповідачем було доведено факт порушення позивачем чинного законодавства.
Водночас, суд зауважує, що порушення процедури при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalidact). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Тобто, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.
Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що навіть за умови порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, а також інших процедурних питань, які не були дотримані відповідачем під час прийняття оскаржуваного наказу, не може потягнути за собою безумовне скасування оскаржуваних наказів, за умови наявності факту вчиненого дисциплінарного проступку.
Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №826/9858/18.
Суд зазначає, що норми чинного законодавства не визначають обов`язку дисциплінарної комісії повідомляти поліцейського про призначення щодо нього службового розслідування, водночас поліцейський має право надавати письмові пояснення щодо обставин службового розслідування, що, в свою чергу, передбачає право поліцейського бути обізнаним про наявність службового розслідування.
Оскільки позивач надав письмові пояснення під час проведення службового розслідування, то суд вказує на те, що відповідач виконав свій обов`язок та дотримався прав позивача під час проведення останнього нього службового розслідування.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 року по справі №815/4478/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 88062004).
Суд вважає за необхідне зазначити про те, що чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.
Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довіри когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та органів поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.
Отже під вчинками, що дискредитують звання працівника Національної поліції України та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.
З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.
Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.
Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81431280).
Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 по справі №815/4463/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76889399) сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12.01.2012 у справі "Горовенки та Бугара проти України" зазначив, що уряди та правоохоронні органи забезпечують те, щоб усі посадові особи з підтримання правопорядку мали відповідні моральні, фізичні та психологічні якості для ефективного виконання своїх функцій і проходили безперервну та ретельну професійну підготовку. Необхідно періодично здійснювати перевірку їхньої придатності для виконання таких функцій.
Суд повторив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 17.06.2008 у справі "Абдулла Їлмаз проти Туреччини").
Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Застосування дисциплінарного стягненні у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Аналогічний правовий висновок здійснено Верховним Судом у постанові від 21.09.2018 у справі № 824/227/17-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76615256).
Отже, підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
Судом також під час розгляду справи встановлено, що дії позивача викликали значний суспільний резонанс у ЗМІ та у мережі Інтернет, що відображено у висновку службового розслідування.
За вказаних обставин, суд вважає оскаржувані накази відповідача правомірними.
Оскільки суд визнав правомірним звільнення позивача зі служби в поліції, то всі інші заявлені позивачем позовні вимоги є похідними, а тому суд також відмовляє у їх задоволенні.
Суд відхиляє доводи позивача стосовно порушення відповідачем вимог ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України з наступних підстав.
Згідно ч.1 та ч.2 ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.
Висновок службового розслідування складено 25.12.2024 року, а затверджено 25.12.2024 року.
Оскаржувані накази відповідача датовано 26.12.2024 року та 30.12.2024 року, тобто у межах строку, передбаченого ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Оскільки позивач зберігав у себе паспорти померлих громадян, які були фігурантами у кримінальних провадженнях, на момент їх вилучення, то днем виявлення дисциплінарного проступку є саме день затвердження висновку за результатами службового розслідування.
На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.
Судові витрати покладаються на позивача, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Керуючись ст. 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10 вересня 2025 року.

Суддя С.В. Златін