Справа № 240/9276/24
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9276/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

10 вересня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. Описова частина.

1. Короткий зміст позовних вимог.

1.1 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

1.2 Позов мотивований тим, що станом на день звільнення, 18.04.2022, відповідач не провів з позивачем розрахунків належного йому грошового забезпечення. Остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів 25.04.2024 у розмірі 42440,66 грн (індексація грошового забезпечення). Враховуючи те, що відповідач не здійснив виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, згідно зі ст. 117 КЗпП України, позивач звернувся з цим позовом до суду.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

2.1 ОСОБА_1 з 17.03.2017 проходив службу у в Збройних Силах України.

2.2 Наказом начальника НОМЕР_2 артилерійської бази боєприпасів від 26.03.2022 №3-РС позивач був звільнений з посади командира транспортного відділення взводу забезпечення роти забезпечення батальйону охорони та обслуговування НОМЕР_2 артилерійської бази боєприпасів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » сухопутних військ України з 26.03.2022 та наказом командира Військової частини НОМЕР_1 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 18.04.2022.

2.3 Встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року у справі №240/8785/23 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць січень 2008 року, як місяць, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

2.4 На виконання рішення суду у справі №240/8785/23, 25.04.2024 Військова частина НОМЕР_1 перерахувала позивачеві грошові кошти у сумі 42440,66 грн.

2.5 Позивач вважає протиправною бездіяльність військової частини щодо не проведення нарахування та виплати йому середнього заробітку за період затримки остаточного розрахунку при звільненні зі служби, а тому звернувся з цим позовом до суду.

3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

3.1 Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 в день звільнення з військової служби індексації грошового забезпечення;

- стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 19.04.2022 по 24.04.2024 включно в розмірі 42440 грн (сорок дві тисячі чотириста сорок гривень);

3.2 Суд першої інстанції виходив з того, що, зважаючи на приписи частини 2 статті 116 КЗпП України, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачеві грошове забезпечення в повному розмірі у день звільнення 18.04.2022, проте виконав свій обов`язок зі сплати лише 25.04.2024 в розмірі 42440 грн. Відповідно до норм статті 117 КЗпП України, суд виснував, що, у межах позовних вимог, розмір відшкодування в конкретному випадку має визначатись пропорційно від розміру невиплачених належних позивачеві сум за час затримки остаточного розрахунку за період з 19.04.2022 по 24.04.2024 включно та становити 42440 грн.

4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на неї.

4.1 Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

4.2 Підставами апеляційного оскарження є порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невірне застосування норм процесуального права, а при визначенні суми відшкодування не застосування принципу співмірності.

4.3 Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує на безпідставність посилань відповідача та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ІІ. Мотивувальна частина.

1. Позиція апеляційного суду

Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у межах задоволених позовних вимог та доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.

1.1 Спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - КЗпП України), як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

1.2 Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

1.3 Відповідно до ст.117 КЗпП України, у редакції, чинній після 19.07.2022, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більше ніж за період, встановлений частиною першою цієї статті.

1.4 Отже, не проведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк, передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Тобто роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, зокрема після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати (індексації) і проведення цієї виплати.

1.5 Стаття 117 КЗпП України не визначає чітких критеріїв оцінки пропорційності розміру виплати за цією статтею. При цьому, Верховним Судом сформовано ряд правових позицій, які застосовують співмірність розміру виплат, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, за відсутності законодавчого врегулювання цього питання.

1.6 Предметом спору у справі є несвоєчасний розрахунок з позивачем при звільненні та наявність підстав для виплати середнього заробітку за весь час затримки у здійсненні такого розрахунку.

1.7 Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц та у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 та від 28.01.2021 у справі №580/2427/19 застосовано критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України.

1.8 Про необхідність врахування розміру недоплаченої суми, істотності цієї частки, порівняно із середнім заробітком працівника, вказано і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

1.9 Крім того, відповідно до висновків Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22, у зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку за період, обмежений шістьма місяцями, застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України, у редакції Закону № 2352-IX, не є можливим.

1.10 Водночас Верховний Суд зауважив, що належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України, у редакції, яка діяла до 19.07.2022, із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України, у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. Належить також враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

1.11 Враховуючи постанову Верховного Суду у справі № 440/6856/22 від 06 грудня 2024 року, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності Законом № 2352-ІХ (19.07.2022) і після цього.

1.12 Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням істотності частки несвоєчасно виплачених сум, порівняно з середнім заробітком позивача, та у межах позовних вимог співмірною буде сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 42440 грн (сорок дві тисячі чотириста сорок гривень).

1.13 Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, та усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

2.1 Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку.

2.2 Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Сапальова Т.В.