Справа № 160/34008/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/34008/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Дніпровської міської ради

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року

у справі №160/34008/24

за позовом ОСОБА_1

до Дніпровської міської ради,

третя особа Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Дніпровської міської ради, в якому просив

- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради від 24.04.2024 №215/49 «Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , по фактичному розміщенню будівель та споруд»;

- зобов`язати Дніпровську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню належного йому нерухомого майна, а саме: будівель та споруд загальною площею 634 кв.м,. вх. № 36/8040 від 17.12.2021 та прийняти рішення за результатом розгляду такого клопотання.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю та відсутністю будь-яких мотивів відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянка, що розташована по фактичному розміщенню належного позивачу нерухомого майна. Позивач зазначає, що вказані у рішенні міської ради підстави відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідають вичерпному переліку, визначеному ч.3 ст. 123 ЗК України. Оскільки на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 знаходяться будівлі та споруди, що належать на праві власності позивачу, то така земельна ділянка може бути передана позивачу в оренду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року позов задоволено.

Суд виходив з того, що чинним законодавством передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, втім наявності жодної з таких підстав відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено та не доведено під час судового розгляду справи.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Дніпровська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що судом не повно досліджено обставини по справі та не надано оцінки доводам відповідача, наполягає на тому, що позивачу провомірно відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку з невідповідністю розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів та чинної містобудівної документації, будівельним нормам, державним стандартам та правилам. Відповідач зазначає, що наданий разом з заявою пакет документів позивача, містить значні недоліки, а саме: відсутня інформація про наявність вихідних даних для проектування та будівництва (реконструкція) об`єктів та належним чином розробленої проектної документації; - відсутня актуальна топографо-геодезична зйомка М1:500; - відсутня інформація щодо застосування шумозахисних заходів, які б забезпечили дотримання вимог ДБН В.2.3-18:2007; - будівля (літ. А-1) розташована в охоронній зоні контактної лінії електропередачі напругою 0,4 кВ з контактною мережею електротранспорту, водопроводу Д=150 мм, каналізації Д=200 мм, що потребує приведення у відповідність до правового режиму використання земельної ділянки в охоронних зонах мереж, визначеного чинним законодавством України, будівельними нормами, державними стандартами та правилами; - відповідно до додатка И.І. ДБН Б.2-2-12:2019 «Планування та забудова території» відстань по горизонталі від водопроводів до фундаментів будинків споруд складає 5 м, до каналізації 3 м; - згідно з п. 14.2.5 ДБН Б.2-2-12:2019 «Планування та забудова території» розміщення будинків, споруд і комунікацій не допускається в охоронних зонах повітряних ліній електропередач без наявності відповідних погоджень; - відсутня інформація стосовно погоджень підприємства, у віданні яких перебуває повітряна лінія електропередачі напругою 0,4 кВ, та КП «Дніпровський електротранспорт» щодо умов використання земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд в охоронній зоні повітряної лінії електропередачі напругою 0,4 кВ в зоні впливу об`єктів міського електротранспорту (контактна мережа та трамвайні колії).

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Представник позивача в судовому засідання проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого відзиву просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване; зазначає, що доводи в апеляційній скарзі не відповідають фактичним обставинам та суперечать нормам чинного законодавства. Представник позивача зауважує, що позивачем разом з клопотанням надавались міській раді графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, що встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі №160/20360/23 між тими ж сторонами. Твердження відповідача в обґрунтування правомірності відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відображають реальні обставини справи та не можуть бути покладені у основу відмови у наданні такого дозволу за відсутності законодавчо визначеної підстави.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належать будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначені обставини підтверджуються договором дарування будівель та споруд від 18.04.2017, посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Драпата О.М., реєстровий № 425, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 85236950 від 18.04.2017.

17.12.2021 позивач звернувся до відповідач з клопотанням № 36/8040, в якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню належного йому нерухомого майна, а саме, будівель та споруд загальною площею 634 кв.м.

До клопотання позивачем надані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

Вказані обставини підтверджуються рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі №160/20360/23 між тими ж сторонами і за правилами ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню.

В межах адміністративної справи №160/20360/23 вирішувався спір щодо оскарження бездіяльності Дніпровської міської ради з не розгляду клопотання ОСОБА_1 , вх. № 36/8040 від 17.12.2021, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню належного позивачу нерухомого майна, а саме будівель та споруд загальною площею 634 кв.м.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 у справі№160/20360/23, яке набрало законної сили 08.02.2024, позов ОСОБА_1 задоволено.

На виконання означеного рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі № 160/20360/23 на сесії Дніпровської ради, засідання якої відбулось 24.04.2024, Дніпровською міською радою прийнято рішення № 215/49 «Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , по фактичному розміщенню будівель та споруд».

Приймаючи вказане рішення, міська рада, як вказано у цьому рішенні, врахувала лист департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради від 19.02.2024 № 4/8-192, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 у справі № 160/20360/23, лист головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 29.02.2024 № 4/16-117, керувалась ч.3 ст. 123 Земельного кодексу України, Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про місцеве самоврядування в Україні».

Підставою відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню будівель та споруд» у рішенні від 24.02.2024 № 215/49 стала встановлена міською радою невідповідність розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів та чинної містобудівної документації, будівельним нормам, державним стандартам та правилам, а саме:

- відсутня інформація про наявність вихідних даних для проектування та будівництва (реконструкція) об`єктів та належним чином розробленої проектної документації;

- відсутня актуальна топографо геодезична зйомка М1:500;

- відсутня інформація щодо застосування шумозахисних заходів, які б забезпечили дотримання вимог ДБН В.2.3-18:2007;

- будівля (літ. А-1) розташована в охоронній зоні контактної лінії електропередачі напругою 0,4 кВ з контактною мережею електротранспорту, водопроводу Д=150 мм, каналізації Д=200 мм, що потребує приведення у відповідність до правового режиму використання земельної ділянки в охоронних зонах мереж, визначеного чинним законодавством України, будівельними нормами, державними стандартами та правилами;

- відповідно до додатка И.І. ДБН Б.2-2-12:2019 «Планування та забудова території» відстань по горизонталі від водопроводів до фундаментів будинків споруд складає 5 м, до каналізації 3 м;

- згідно з п. 14.2.5 ДБН Б.2-2-12:2019 «Планування та забудова території» розміщення будинків, споруд і комунікацій не допускається в охоронних зонах повітряних ліній електропередач без наявності відповідних погоджень;

- відсутня інформація стосовно погоджень підприємства, у віданні яких перебуває повітряна лінія електропередачі напругою 0,4 кВ, та КП «Дніпровський електротранспорт» щодо умов використання земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд в охоронній зоні повітряної лінії електропередачі напругою 0,4 кВ в зоні впливу об`єктів міського електротранспорту (контактна мережа та трамвайні колії).

Вважаючи рішення Дніпровської міської ради від 24.04.2024 №215/49 протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ст. 122 ЗК України).

У відповідності до ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Не підлягають передачі в оренду земельні ділянки, штучно створені у межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, розташованих у прибережній захисній смузі водних об`єктів, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 124 ЗК України визначений порядок передачі земельних ділянок в оренду.

Відповідно до ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (ч.2 ст.124 ЗК України).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (ч.3 ст.124 ЗК України).

Частиною 2 статті 134 ЗК України встановлено, що не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до абз.1, 2 ч.2 ст.123 ЗК України в редакції на час виникнення спірних відносин, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст.123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином стаття 123 ЗК України не встановлює будь-яких особливих вимог до графічних матеріалів, крім зазначення бажаного місця розташування та розміру земельної ділянки, а також забороняє вимагати від заявника додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Також вказана правова норма містить виключний перелік підстав, за яких відповідний орган відмовляє у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. При цьому визначена законодавцем невідповідність місця розташування стосується виключно земельної ділянки, а не розташованого на ній об`єкта нерухомого майна як то вказано відповідачем в оскаржуваному рішенні від 24.04.2024 № 215/49.

Суд апеляційної інстанції з`ясував, що відповідач в оскаржуваному рішенні від 24.04.2024 № 215/49 не визначив, в чому саме полягає невідповідність розміщення зазначеної позивачем у клопотанні земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів та чинної містобудівної документації.

Крім того, само по собі посилання міської ради в рішенні від 24.04.2024 № 215/49 на лист департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради від 19.02.2024 № 4/8-192, лист головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 29.02.2024 № 4/16-117 не може вважатися належним обґрунтуванням висновку про відсутність підстав для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою без з`ясування того, що інформація, яка міститься в цих листах, відповідає обставинам, з якими закон пов`язує відмову в наданні такого дозволу. За своєю суттю означені листи є виключно джерелом інформації, а не документами, що засвідчують певні факти, тому наведені в них обставини без їх документального підтвердження не можуть покладатися відповідачем в обґрунтування свого рішення від 20.07.2022 № 109/25.

Стосовно наведених відповідачем в рішенні від 24.04.2024 № 215/49 обставин, які стали підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідно до ч.2 ст. 25 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій" є документацією із землеустрою.

За визначенням в ст.1 цього Закону документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо.

За змістом статті 79-1 ЗК України метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок може передбачати формування та/або зміну цільового призначення декількох земельних ділянок, за умови що розпорядником земельних ділянок буде один орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, або власником земельної ділянки приватної власності є одна особа.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає: а) пояснювальну записку; б) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); в) розрахунок розміру втрат лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); г) розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) кадастровий план земельної ділянки.

Документація із землеустрою у складі текстових матеріалів обов`язково містить пояснювальну записку, в якій зазначається, зокрема, інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою обмеження у використанні земель (у разі формування земельних ділянок, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про сформовану земельну ділянку, обмеження у використанні земель) із зазначенням підстави встановлення таких обмежень (ст. 29 Закону України «Про землеустрій».

Виходячи з наведених правових норм, суд першої інстанції правильно зазначив, що цільове призначення земельної ділянки встановлюється саме проектом землеустрою щодо її відведення, зокрема у разі формування нової земельної ділянки.

Обмеження у використанні земельної ділянки, зокрема, і наявність чи відсутність охоронних зон, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів встановлюється вже у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки, після надання органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки у своєму рішенні.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідач оскаржуваним рішенням відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року у справі №160/34008/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров