Справа № 400/9042/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/9042/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року, прийнятого в порядку спрощеного позовного провадження суддею Брагаром В.С. у місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) за допомогою системи «Електронний суд» подав до Миколаївського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому (з урахуванням заяви про збільшення (уточнення) позовних вимог від 29.10.2024 року) просив суд:

- визнати протиправними дії Відповідача щодо неналежного нарахування та невиплати за період з 28.01.2020 року по 31.12.2020 року, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року;

- зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 15.08.2022 року по 31.12.2020 року, з урахуванням посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- визнати протиправними дії Відповідача щодо неналежного нарахування та невиплати грошового забезпечення за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року;

- зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, з урахуванням посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 201 рік» станом на 01.01.2021 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- визнати протиправними дії Відповідача щодо неналежного нарахування та невиплати грошового забезпечення за період з 01.01.2022 року по 14.08.2022 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року;

- зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.01.2022 року по 14.08.2022 року, з урахуванням посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- визнати протиправними дії Відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 15.09.2017 року по листопад 2018 року включно;

- зобов`язати Відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 15.09.2017 року по 30.11.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення «січень 2008 року» в сумі з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, в такому розмірі: за вересень 2017 року у розмірі 3 896, 78 грн., за жовтень 2017 року у розмірі 3 896, 78 грн., за листопад 2017 року у розмірі 3 896, 78 грн., за грудень 2017 року у розмірі 4 258, 75 грн., за січень 2018 року у розмірі 4 258, 75 грн., за лютий 2018 року у розмірі 4 258, 75 грн., за березень 2018 року у розмірі 4 463, 15 грн., за квітень 2018 року у розмірі 4 463, 15 грн., за травень 2018 року у розмірі 4 463, 15 грн., за червень 2018 року у розмірі 4 463, 15 грн., за липень 2018 року у розмірі 4 663, 25 грн., за серпень 2018 року у розмірі 4 663, 25 грн., за вересень 2018 року у розмірі 4 663, 25 грн., за жовтень 2018 року у розмірі 4 663, 25 грн., за листопад 2018 року у розмірі 4 922, 83 грн..

- зобов`язати Відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2018 року по 29.01.2020 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення «січень 2008 року» в сумі з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, в такому розмірі: за грудень 2018 року у розмірі 5 136, 75 грн., за січень 2019 року у розмірі 5 355, 75 грн., за лютий 2019 року у розмірі 5 355, 75 грн., за березень 2019 року у розмірі 5 355, 75 грн., за квітень 2019 року у розмірі 5 355, 75 грн., за травень 2019 року у розмірі 5 590, 11 грн., за червень 2019 року у розмірі 5 590, 11 грн., за липень 2019 року у розмірі 5 840, 37 грн., за серпень 2019 року у розмірі 5 840, 37 грн., за вересень 2019 року у розмірі 5 840, 37 грн., за жовтень 2019 року у розмірі 5 840, 37 грн., за листопад 2019 року у розмірі 5 840, 37 грн., за грудень 2019 року у розмірі 6 116, 82 грн., за січень 2020 року у розмірі 6 116, 82 грн., з урахуванням раніше виплачених сум.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що у період проходження Позивачем військової служби, нарахування грошового забезпечення Відповідачем здійснювалося не у повному обсязі, оскільки у період з вересня 2017 року по листопад 2018 року не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення. А проведена індексація з грудня 2018 року по січень 2020 року обчислювалась без урахування «січня 2008 року» як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), чим позбавлено Позивача на належне йому щомісячне грошового забезпечення. Хоча індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін, яка є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців незалежно від форм власності та виду юридичної особи. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду по аналогічним спорам, зокрема викладених у постановах від 23.03.2023 року по справі № 400/3826/21, від 07.12.2023 року по справі № 360/381/23, від 06.04.2023 року по справі № 420/11424/21, від 06.07.2023 року по справі № 560/6684/22, від 15.08.2023 року по справі № 400/3784/22, Позивач вважає, що належного та ефективного захисту прав та інтересів судом необхідно перевірити обґрунтованість нарахованих Позивачем сум індексації, розрахувати їх і, відповідно, у судовому рішенні вказати конкретні суми (індексації грошового забезпечення), на які він має право та які Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

Також Позивач вказав, що протягом з 29.01.2020 року по 14.08.2022 року нарахування та виплата грошового забезпечення здійснювалося із розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, замість встановленого Законом України про Державний бюджет на відповідний рік. Неправильний обрахунок грошового забезпечення вплинув на виплату у меншому розмірі за вказаний період грошової допомоги на оздоровлення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 року по 14.08.2022 року, грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 року по 31.12.2020 року, з урахуванням посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, з урахуванням посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 року по 14.08.2022 року, з урахуванням посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;

- зобов`язано Відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 15.09.2017 року до 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення «січень 2008 року» з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум;

- в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його частково таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції змінити його в частині визначення способу захисту прав та інтересів Позивача при вирішенні питання про нарахування й виплату індексації грошового забезпечення шляхом зазначення конкретних сум, на яку Позивач має право та яку Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 23.03.2023 року по справі № 400/3826/21 та від 06.07.2023 року по справі № 240/23550/21, не погоджується із застосованим судом першої інстанції способом захисту порушених прав Позивача в частині вирішення питання стосовно індексації грошового забезпечення, оскільки застосований судом спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини. Разом з цим, суд першої інстанції частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість нарахованих Позивачем сум індексації, не розрахував їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретні суми, на які Позивач має право та які Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає змінні в частині вирішення спору про нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з 15.09.2017 року до 28.02.2018 року включно, з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, у період з 15.09.2017 року по 14.09.2022 року включно Позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_2 (Відповідач).

У серпні 2024 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою з метою отримання інформації про нараховане й виплачене грошове забезпечення за період з 15.09.2017 року по 14.09.2022 року включно.

У вересні 2024 року на свою заяву Позивач отримав від Відповідача відповідь із відповідними додатками, відповідно до яких вбачається, що у вищезазначений період грошове забезпечення нараховувалось та виплачувалось у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, так як у період з 15.09.2017 року по листопад 2018 року Позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення, а посадовий оклад, оклад за військовим званням та інші похідні види грошового забезпечення за період з січня 2020 року по серпень 2022 року обчислювались виходячи з розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, а не прожитковий мінімум, встановленого Законами України про Державний бюджет на відповідний рік станом на 01 січня відповідного року.

Вважаючи протиправними дії ВЧ НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 15.09.2017 року по листопад 2018 року, а також не проведення з 28.01.2020 року по 14.08.2022 року перерахунку грошового забезпечення та інших виплат, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом з метою захисту порушеного права на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, проте задовольнив їх частково.

Щодо проведення перерахунку грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 14.08.2022 року виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в цій частині, оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ не втратила чинності і має вищу юридичну силу за положення п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін, внесених Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704. При цьому, перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням супроводжує здійснення перерахунку усіх видів грошового забезпечення, зокрема, грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 роки.

Щодо проведення індексації грошового забезпечення Позивача за період з 15.09.2017 року по 30.11.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення «січень 2008 року», суд першої інстанції дійшов висновку про протиправну бездіяльність Відповідача щодо не нарахування та невиплаті Позивачу індексації грошового забезпечення у період з 15.09.2017 року по 28.02.2018 року включно з огляду на те, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, відсутність бюджетного фінансування на її виплату не є підставою для її не нарахування. При цьому, тарифна ставки (посадового окладу) за посадами у період з 15.09.2017 року по 28.02.2018 року була незмінною, у зв`язку з чим при нарахування індексації грошового забезпечення за цей період в якості базового місяця повинен бути «січень 2008 року». При цьому, оскільки нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з 15.09.2017 року до 28.02.2018 року мало бути здійснено Відповідачем саме з моменту набуття Позивачем права на її нарахування та виплату, тому нарахування та виплата індексації грошового забезпечення має бути проведена із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.

В свою чергу суд відмовив в задоволенні позову в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення «січень 2008 року», оскільки 01.03.2018 року набрала чинності Постанова № 704, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078 березень 2018 року став місяцем підвищення доходу, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

В даному випадку, в межах цієї справи, Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині визначення способу захисту прав та інтересів Позивача при вирішенні питання про нарахування й виплату індексації грошового забезпечення шляхом зазначення конкретних сум, на яку Позивач має право та яку Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, справа та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється судовою колегією в апеляційному порядку саме в цій частині позовних вимог.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності у Позивача права на отримання індексації грошового забезпечення у період з 15.09.2017 року по 28.02.2018 року з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» й це право порушене Відповідачем, проте колегія суддів не може погодитись із застосованим судом першої інстанції способом захисту відновлення порушеного права Позивача в цій частині позовних вимог, у зв`язку з чим невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, з огляду на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як з`ясовано колегією суддів, в межах цієї справи, спірним питанням було, зокрема наявність чи відсутність протиправних дій Відповідача у не нарахуванні і не виплаті Позивачу індексації грошового забезпечення за період з 15.09.2017 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням в якості базового місяця «січень 2008 року».

В свою чергу, суд першої інстанції вирішуючи спірне питання дійшов обґрунтованого висновку щодо протиправної бездіяльності Відповідача у не нарахуванні і не виплаті Позивачу індексації грошового забезпечення за період з 15.09.2017 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням в якості базового місяця «січень 2008 року», з яким судова колегія повністю погоджується, оскільки такі висновки повністю відповідають обставинам справи та узгоджуються із висновками Верховного Суду по аналогічним спорам.

Водночас, обираючи спосіб захисту порушених прав Позивача з боку Відповідача в цій частині позову, суд першої інстанції вважав належним та достатнім зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за спірний період із урахуванням базового місяця для нарахування індексації «січень 2008 року», однак Позивач не погодився із таким способом захисту, тому оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Відтак, дана справа в цій частині позовних вимог переглядається апеляційним судом виключно в межах застосованого судом першої інстанції способу відновлення порушених прав Позивача з боку Відповідача.

Так, апеляційний суд наголошує, що Відповідач, здійснюючи нарахування індексації, не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону.

Разом з тим, наявність у Відповідача повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання Відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць, за наявності про це відповідного спору між сторонами.

Колегія суддів наголошує, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування індексації, які встановлені Порядком № 1078, повноваження військової частини щодо виплати цієї суми індексації не є дискреційними.

Обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 260/6386/21 від 11.05.2023 року.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушених прав Позивача, задоволення позову щодо зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 15.09.2017 року по 28.02.2018 року включно, на думку колегії суддів, має відбуватися з одночасним визначенням «січня 2008 року» як базового місяця для проведення індексації, що вірно зроблено судом першої інстанції.

В свою чергу, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові по справі № 320/8554/21 від 20.04.2023 року, постанові по справі № 400/3826/21 від 23.03.2023 року, в даному випадку суд має дослідити питання обґрунтованості здійсненого Позивачем розрахунку суми індексації грошового забезпечення та вказати у судовому рішенні конкретні суми, на які Позивач має право та які Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

Дослідивши наданий Позивачем розрахунок індексації за період з 15.09.2017 року по 28.02.2018 року включно, врахувавши коефіцієнт індексації та прожитковий мінімум, перевіривши наведений розрахунок на Калькуляторі розрахунку суми індексації зарплати (https://ips.ligazakon.net/calculator/zp) та на офіційному сайті Мінфіну України (https://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/indexing/), колегія суддів вважає його арифметично вірним.

Разом з цим, Позивач помилково зазначає, що має право на повну суму індексації за вересень 2017 року, що становить 3 896, 78 грн., адже Позивач почав проходження військової служби за контрактом у Військовій частині НОМЕР_2 (Відповідача) лише з 15 вересня 2017 року, та з цього часу Відповідач не нараховував та не виплачував індексацію грошового забезпечення, відтак індексація грошового забезпечення за вересень 2017 року підлягає виплаті з 15 по 30 вересня включно, що становить 1 948, 35 грн. (3 896, 78 грн. / 30 = 129,89 грн. * 15 = 1 948, 35 грн.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що за період з 15.09.2017 року по 28.02.2018 року включно Позивач мав право на виплату індексації, із застосуванням базового місяця «січень 2008 року», в сумі 22 518, 16 грн., з яких: за вересень 2017 року 1 948, 35 грн., за жовтень 2017 року 3 896, 78 грн., за листопад 2017 року 3 896, 78 грн., за грудень 2017 року 4 258, 75 грн., за січень 2018 року 4 258, 75 грн., за лютий 2018 року 4 258, 75 грн..

Однак, як з`ясовано колегією суддів, Відповідачем за період з 15.09.2017 року по 28.02.2018 року включно Позивачу взагалі не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що підтверджується матеріалами справи, зокрема інформацією про суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 15.09.2017 року по 14.08.2022 року (а.с. 9-10).

Таким чином, сума індексації Позивача за період з 15.09.2017 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням базового місяця «січень 2008 року», становить 22 518, 16 грн., яка підлягає нарахуванню та виплаті.

Проте, суд першої інстанції не обрав належний спосіб захисту порушених прав Позивача, не з`ясував і не дослідив усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору в означеній частині позовних вимог, оскільки згідно з практикою Верховного Суду, на яку доречно посилається Позивач в апеляційній скарзі, якщо суд установив, що Позивач має право на отримання індексації й це право порушене Відповідачем, то суд має визначити в ухваленому рішенні суму індексації, яка підлягає до нарахування та виплати Позивачу, а не визначення в ухваленому судовому рішенні конкретної суми індексації, яка належить до нарахування та виплати Відповідачем, не вносить юридичної визначеності у ці спірні правовідносини і не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача.

Таким чином є слушними доводи апеляційної скарги стосовно того, що застосований судом попередньої інстанції спосіб захисту не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини та не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача, оскільки суд в ухваленому рішенні не розрахував та не визначив конкретної суми індексації грошового забезпечення, яку Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити Позивачу, а також не перевірив розраховану Позивачем суму індексації.

Колегія суддів враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене та те, що судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті в частині вирішення спору про нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з 15.09.2017 року до 28.02.2018 року включно із застосуванням базового місяця «січень 2008 року», проте в резолютивній частині рішення обрав неналежний спосіб захисту порушених прав Позивача, у зв`язку з чим колегія суддів вважає необхідним змінити пункт 7 резолютивної частини рішення, виклавши його в новій редакції з обранням ефективного способу захисту прав та інтересів Позивача.

При цьому, колегія суддів зауважує, що до стягнення підлягаю суму, які попередньо були нараховані, але не було виплачені з вини суб`єкта владних повноважень, але в даному випадку спірні суми не були нараховані Відповідачем на користь Позивача, відтак, належним та ефективним способом захисту прав Позивача в даному випадку буде саме зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 15.09.2017 року до 28.02.2018 року включно із застосуванням в якості базового місяця «січень 2008 року» в сумі 22 518, 16 грн., а в іншій частині слід відмовити за безпідставністю.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції змінні в частині його резолютивної частини шляхом викладення пункту 7 резолютивної частини рішення в новій редакції, в іншій частині рішення залишається без змін.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1 статті 308 КАС України). Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки висновкам суду першої інстанції в частині інших позовних вимог, у зв`язку з чим у вказані частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 308, 310, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року змінити в резолютивній його частині шляхом викладення 7 пункту резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за період з 15.09.2017 року до 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення («базового місяця») січень 2008 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 15.09.2017 року до 28.02.2018 року включно із застосуванням в якості базового місяця «січень 2008 року» у загальній сумі 22 518 (двадцять дві тисячі п`ятсот вісімнадцять) гривень 16 копійок з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.».

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко