Справа № 280/5235/25
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 вересня 2025 року Справа № 280/5235/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до: Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 )

про: визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

19.06.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу належного розміру грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбачених чинним законодавством України, як дружині безвісно зниклого військовослужбовця;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та поновити з 15.04.2025 у розмірі 50% виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу як дружині безвісно зниклого військовослужбовця відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 № 884 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 і від 14 травня 2024 р. № 550»;

стягнути з відповідача на користь позивача не виплачену заборгованість за період з 15.04.2025 до дня ухвалення рішення суду у вигляді різниці між сумою, яку позивач отримувала (16,68%), та тією, яку повинна була отримувати відповідно до чинного на момент виникнення правовідносин законодавства (50%);

вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Заруднім І.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1240427 від 16.05.2025.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона є дружиною безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив військову службу у відповідача на посаді навідника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти механізованого 3 батальйону. 23.12.2023 на адресу позивача надійшло сповіщення № 29/10179 про те, що її чоловік зник безвісти, вірній військовій присязі, виявивши стійкість та мужність під час виконання службових обов`язків із забезпеченням оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, в районі населеного пункту Орлянки Куп`янського району Харківській області.

У зв`язку з наведеним, позивач отримувала грошове забезпечення зниклого безвісти чоловіка згідно п. 3 розділу XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» та відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти». Однак, у березні 2025 року зазначені виплати були припинені, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до відповідача з адвокатським запитом.

Листом від 23.04.2025 № 4698/14/4/776 відповідач повідомив про те, що належні позивачу кошти почали виплачувати з лютого 2024 року. За період з 01.02.2025 по 28.02.2025 грошове забезпечення чоловіка позивача, який зник безвісти, а саме оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавку за вислугу років, щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2028 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" із розрахунку 100 000,00 грн. на місяць у розмірі 83,32% зараховується на депонований рахунок відповідача, а 16,68% виплачується на картковий рахунок позивача. На думку останньої, такі дії відповідача є неправомірними та такими, що суперечать положенням законодавства, у зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження), про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка про доставку електронного листа (а.с.47), у встановлений судом строк не подав відзив на позовну заяву, а також не надіслав суду будь-яких доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з розглядом даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача зареєстровано як юридичну особу.

Позивач є дружиною безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив військову службу у відповідача на посаді навідника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти механізованого 3 батальйону, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.40).

23.12.2023 на адресу позивача надійшло сповіщення № 29/10179 про те, що її чоловік зник безвісти, вірний військовій присязі, виявивши стійкість та мужність під час виконання службових обов`язків із забезпеченням оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, в районі населеного пункту Орлянки Куп`янського району Харківській області (а.с.41).

У зв`язку з наведеним, позивач з лютого 2024 року отримувала виплату грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка згідно п. 3 розділу XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Порядок № 260), відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» (далі Порядок № 884), що підтверджується копією виписки по картковому рахунку (а.с.21-24).

У березні 2025 року вищезазначені виплати були припинені, у зв`язку з чим позивач в особі свого представника звернулась до відповідача з адвокатським запитом.

Листом від 23.04.2025 № 4698/14/4/776 відповідач повідомив про те, що належні позивачу кошти почали виплачувати з лютого 2024 року. За період з 01.02.2025 по 28.02.2025 грошове забезпечення чоловіка позивача, який зник безвісти, складало: оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років, щомісячна премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535% посадового окладу, надбавка за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавка за вислугу років, додаткова винагорода, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2028 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова КМУ від 28.02.2028 № 168) із розрахунку 100 000,00 грн. на місяць. Грошове забезпечення чоловіка позивача у розмірі 83,32% зараховується на депонований рахунок відповідача, а у розмірі 16,68% виплачується на картковий рахунок позивача (а.с.28).

Оцінюючи правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу належного розміру грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбачених чинним законодавством України, як дружині безвісно зниклого військовослужбовця, суд виходить із такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції Україні органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII) закріплює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, а також регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

За приписами ч.ч. 2-4 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до приписів абз. 1-4 ч. 6 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Нормами абз. 6-8 ч. 6 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII передбачено, що виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень п. 1-1 Постанови КМУ від 28.02.2028 № 168 на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), членам груп протиповітряної оборони, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

За змістом абз. 1, 5 п. 1-2 Постанови КМУ від 28.02.2028 № 168 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які, зокрема, захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення).

Порядком № 260 визначено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ Порядку № 260 регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Згідно п. 3 розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Відповідно до п. 1 Порядку № 884 цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Нормою п. 2 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За змістом абз. 1 п. 3 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Згідно з абз. 1, 6 п. 4 Порядку № 884 Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає заяву про виплату та додані до неї документи і приймає рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам або про відмову у виплаті грошового забезпечення. Рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення у письмовій формі доводиться до відома заявника протягом 15 календарних днів з дня подання заяви про виплату з обов`язковим зазначенням підстави у разі відмови у такій виплаті.

Відповідно до п. 5 Порядку № 884 виплата визначеним особам грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) щодо: військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня з`ясування в установленому порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовців у полон або до дня їх звільнення з полону (дати складення актового запису про смерть) включно; військовослужбовців, зниклих безвісти, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або дати складення актового запису про смерть включно.

В усіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовців із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Грошове забезпечення виплачується визначеним особам шляхом перерахування коштів уповноваженими органами на рахунки в банківських установах, зазначених у заявах про виплату.

Відповідно до п. 6 Порядку № 884, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 № 449 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 і від 14 травня 2024 р. № 550», виплата грошового забезпечення здійснюється:

особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.

Міноборони, зокрема територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію про осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.

Так, судом встановлено, що позивач є дружиною безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив військову службу у відповідача на посаді навідника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти механізованого 3 батальйону (а.с.40).

Також суд встановив, що 23.12.2023 на адресу позивача від уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло сповіщення № 29/10179 про те, що її чоловік зник безвісти, вірний військовій присязі, виявивши стійкість та мужність під час виконання службових обов`язків із забезпеченням оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, в районі населеного пункту Орлянки Куп`янського району Харківській області (а.с.41).

У зв`язку з наведеним, позивач з лютого 2024 року отримувала виплату грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка, що підтверджується копією виписки по картковому рахунку (а.с.21-24), однак у березні 2025 року вищезазначені виплати були припинені.

Листом від 23.04.2025 № 4698/14/4/776 відповідач повідомив про те, що, зокрема, за період з 01.02.2025 по 28.02.2025 грошове забезпечення чоловіка позивача, який зник безвісти, а саме оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавку за вислугу років, щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ від 28.02.2028 № 168 із розрахунку 100 000,00 грн. на місяць у розмірі 83,32% зараховується на депонований рахунок відповідача, а 16,68% виплачується на картковий рахунок позивача (а.с.28).

У контексті оцінки спірних правовідносин суд виходить із того, що наріжним питанням, яке необхідно дослідити при розв`язанні даного публічно-правового спору, є наявність у позивача права на отримання 50% грошового забезпечення та додаткової винагороди зниклого безвісти ОСОБА_2 .

З цією метою суд дослідив надані відповідачем документи щодо результатів службового розслідування, зокрема, акт від 06.02.2024 (а.с.11-14), доповідь по факту безвісти зниклого чоловіка позивача від 16.12.2023 (а.с.14-15), витяг з журналу ведення бойових дій (а.с.15), витяг із наказу від 06.02.2024 про результати службового розслідування (а.с.27), відповідно до яких встановлено, що чоловік позивача зник безвісти під час виконання ним обов`язків військової служби, у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань у складі сил та засобів, залучених до відсічі та стримування збройної агресії з 15.12.2023 та є відсутнім на службі. Також визначено нараховувати належні виплати грошового забезпечення чоловіку позивача з 15.12.2023, перераховувати належні виплати грошового забезпечення близьким родичам чоловіка позивача відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти».

Крім того, відповідачем у листі від 23.04.2025 № 4698/14/4/776 повідомлено позивача про те, що належні її чоловіку виплати нараховуються їй з лютого 2024 року (а.с.28).

Таким чином, право позивача на виплату їй грошового забезпечення безвісти зниклого чоловіка підтверджується відповідачем та не є спірним у даній справі.

З огляду на викладене, відповідачем безпідставно не здійснюється виплата позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди безвісти зниклого чоловіка у розмірі 50%, враховуючи що право на отримання таких виплат вже встановлено та не спростовано відповідачем.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу належного розміру грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбачених чинним законодавством України, як дружині безвісно зниклого військовослужбовця, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оцінюючи наявність правових підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та поновити з 15.04.2025 у розмірі 50% виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу як дружині безвісно зниклого військовослужбовця відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 № 449 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 і від 14 травня 2024 р. № 550», а також наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача не виплачену заборгованість за період з 15.04.2025 до дня ухвалення рішення суду у вигляді різниці між сумою, яку позивач отримувала (16,68%), та тією, яку повинна була отримувати відповідно до чинного на момент виникнення правовідносин законодавства (50%), суд виходить із такого.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Відтак, із урахуванням обставин, встановлених під час надання правової оцінки діям відповідача щодо невиплати позивачу належного розміру грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбачених чинним законодавством України, як дружині безвісно зниклого військовослужбовця, суд з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та поновити з 15.04.2025 у розмірі 50% виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу як дружині безвісно зниклого військовослужбовця відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 № 449, а також стягнути з відповідача на користь позивача не виплачену заборгованість за період з 15.04.2025 до дня ухвалення рішення суду у вигляді різниці між сумою, яку позивач отримувала (16,68%), та тією, яку повинна була отримувати відповідно до чинного на момент виникнення правовідносин законодавства (50%).

Таким чином, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та поновити з 15.04.2025 у розмірі 50% виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу як дружині безвісно зниклого військовослужбовця відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 № 449, а також щодо стягнення з відповідача на користь позивача не виплачену заборгованість за період з 15.04.2025 до дня ухвалення рішення суду у вигляді різниці між сумою, яку позивач отримувала (16,68%), та тією, яку повинна була отримувати відповідно до чинного на момент виникнення правовідносин законодавства (50%), є обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем, на переконання суду, доведено протиправність дій відповідача щодо невиплати позивачу належного розміру грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбачених чинним законодавством України, як дружині безвісно зниклого військовослужбовця, обґрунтовано необхідність зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та поновити з 15.04.2025 у розмірі 50% виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу як дружині безвісно зниклого військовослужбовця відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 № 449, а також обґрунтовано необхідність стягнути з відповідача на користь позивача не виплачену заборгованість за період з 15.04.2025 до дня ухвалення рішення суду у вигляді різниці між сумою, яку позивач отримувала (16,68%), та тією, яку повинна була отримувати відповідно до чинного на момент виникнення правовідносин законодавства (50%).

У свою чергу, відповідач не подав відзив на позов та не надав суду докази на спростування обставин, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд з`ясував, що з метою отримання правової допомоги між адвокатом Заруднім Ігорем Вікторовичем та позивачем був укладений Договір про надання правової допомоги від 02.04.2025 № 2715/з (а.с.32-33).

У матеріалах справи наявні копія акту прийому-передачі виконаних робіт від 16.05.2025 № 1 (а.с.10), копія квитанції від 16.05.2025 № 1 про сплату послуг у наданні правової допомоги (а.с.35), копія розрахунку витрат на правову допомогу, згідно яких загальна сума вартості адвокатських послуг становить 5 000,00 грн. (а.с.39).

Слід зазначити, що суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу, їх обґрунтованість у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що нормами КАС України передбачений критерій співмірності гонорару адвоката, який полягає у тому, що заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Будь-яких заперечень щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано не було.

Виходячи з предмету та ступеня складеності досліджуваного публічно-правового спору, дослідивши обсяг наданих представником позивача адвокатських послуг, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. є співмірними та обґрунтованими.

Таким чином, вимоги про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», підстави для вирішення питання щодо розподілу суми судового збору відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 10, 14, 90, 241 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 належного розміру грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбачених чинним законодавством України, як дружині безвісно зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та поновити з 15.04.2025 у розмірі 50% виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_1 як дружині безвісно зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 № 449 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 і від 14 травня 2024 р. № 550».

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) не виплачену заборгованість за період з 15.04.2025 по 10.09.2025 у вигляді різниці між сумою, яку позивач отримувала (16,68%), та тією, яку повинна була отримувати відповідно до чинного на момент виникнення правовідносин законодавства (50%).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 10 вересня 2025 року.

Суддя О.В. Прудивус