Справа № 640/12469/21
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м.Київ № 640/12469/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Авторгова Андрія Миколайовича, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Авторгова Андрія Миколайовича, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 , з позовом про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Авторогова А.М. від 29.03.2021 про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 90 323,90 доларів США у ВП № 64988564.

Ухвалою суду від 19.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 09.08.2021.

Ухвалою суду від 15.11.2021 за заявою позивача зупинено провадження у справі Окружного адміністративного суду м. Києва № 640/12469/21 до вирішення справи № 752/2605/13-ц Київським апеляційним судом та набранням судовим рішенням законної сили.

Ухвалою суду від 25.07.2022 провадження у справі поновлено.

Ухвалою від 03.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла вказана адміністративна справа, яку відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями було передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Маричу Є.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 прийнято до провадження адміністративну справу та призначено судове засідання, з урахуванням особливостей, передбачених приписами ст. 287 КАС України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 визнано неявку в судове засідання позивача (його представника) - неповажною. Розгляд справи відкладено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.10.2024 визнано необґрунтованим відвід судді Київського окружного адміністративного суду Марича Є.В. у справі за № 640/12469/21. Матеріали адміністративної справи за № 640/12469/21 передано до відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у відповідності до вимог ч. 1 ст. 31 КАС України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відвід судді Марича Є.В. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Авторгова Андрія Миколайовича, за участю третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 задоволено заяву судді Марича Є.В. про самовідвід. Передано адміністративну справу за № 640/12469/21 до канцелярії Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду, згідно з ч. 1 ст. 31 КАС України.

Протоколом розподілу від 06.11.2024 справу передано до розгляду судді Терлецькій О.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 прийнято адміністративну справу до провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 заяву про відвід судді Терлецької О.О. задоволено. Справу у порядку ст. 31 КАС України передано для визначення іншого складу суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Перепелиці А.М.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 відвід судді Перепелиці А.М. у справі № 640/12469/21 визнано необґрунтованим. Передано матеріали справи № 640/12469/21 для вирішення питання про відвід судді Перепелиці А.М. суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу та визначений відповідно до ст. 31 КАС України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Перепелиці А.М. в адміністративній справі № 640/12469/21, поданої 09.12.2024 відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 відвід судді Перепелиці А.М. та секретаря судового засідання у справі № 640/12469/21 визнано необґрунтованим. Передано матеріали справи № 640/12469/21 для вирішення питання про відвід судді Перепелиці А.М. та секретаря судового засідання суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу та визначений відповідно до ст. 31 КАС України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Київського окружного адміністративного суду Перепелиці А.М. у адміністративній справі № 640/12469/21 відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 відвід судді Перепелиці А.М. у справі № 640/12469/21 визнано необґрунтованим. Передано матеріали справи № 640/12469/21 для вирішення питання про відвід судді Перепелиці А.М. суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу та визначений відповідно до ст. 31 КАС України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Київського окружного адміністративного суду Перепелиці А.М. у адміністративній справі № 640/12469/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Авторгова Андрія Миколайовича, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 задоволено заяву судді Перепелиці А.М. про самовідвід. Передано адміністративну справу за № 640/12469/21 до канцелярії Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду згідно з ч. 1 ст. 31 КАС України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 31.12.2024 справу передано до розгляду судді Василенко Г.Ю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.01.2025 прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України.

10.01.2025 ОСОБА_2 було подано заяву про відвід судді Василенко Г.Ю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 відвід судді Василенко Г.Ю. у справі № 640/12469/21 визнано необґрунтованим. Передано матеріали справи № 640/12469/21 для вирішення питання про відвід судді Василенко Г.Ю. суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу та визначений відповідно до ст. 31 КАС України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2025 у задоволенні заяви про відвід судді Київського окружного адміністративного суду Василенко Г.Ю. у адміністративній справі № 640/12469/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Авторгова Андрія Миколайовича, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 задоволено заяву судді Василенко Г.Ю. про самовідвід. Передано адміністративну справу за № 640/12469/21 до канцелярії Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду згідно з ч. 1 ст. 31 КАС України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 04.02.2025 справу передано до розгляду судді Головенко О.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 справу прийнято до провадження, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.02.2025.

21.02.2025 до суду надійшла заява про відвід судді.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 визнано необґрунтованим відвід судді Київського окружного адміністративного суду Головенку О.Д. у справі за № 640/12469/21 та передано матеріали адміністративної справи за № 640/12469/21 до Відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у відповідності до вимог ч. 1 ст. 31 КАС України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Головенка О.Д. відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 заяву про відвід секретаря судового засідання залишено без розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 заяву про відвід помічника судді залишено без розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 заяву про відвід судді залишено без розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 судове засідання у підготовчому провадженні призначено на 14.03.2025 о 11:00 год.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 заяву про відвід помічника судді залишено без розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 заяву про відвід секретаря судового засідання залишено без розгляду.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід судді та секретарям залишено без розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2025 було закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 22.08.2025.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2025 заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід судді та секретарям залишено без розгляду.

22.08.2025 від ОСОБА_2 надійшов відвід судді Головенку О.Д. та його секретарю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.08.2025 заяву ОСОБА_2 від 22.08.2025 про відвід судді Головенка О.Д. та секретарю залишено без розгляду.

Також вказаною ухвалою суду визнано дії третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 , зловживанням процесуальними правами та такими, що перешкоджають судочинству, а також застосовано до нього захід процесуального примусу у вигляді накладення штрафу у розмірі 3 028,00 грн.

26.08.2025 від ОСОБА_2 в чергове надійшов відвід судді Головенку О.Д., його секретарю та помічнику.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 заяву про відвід судді залишено без розгляду.

01.09.2025 від ОСОБА_2 надійшов відвід судді Головенку О.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 заяву про відвід судді залишено без розгляду.

В судове засідання призначене на 05.09.2025 представник відповідача не з`явився, однак попередньо від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Позивач, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору та їх представник в судовому засіданні позов підтримати та просили його задовольнити.

У зв`язку з тим, що всі клопотання, які надійшли до суду у даній справі розглянуто, а також враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для прийняття рішення у справі, ухвалено продовжувати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено про порушення вимог діючого законодавства при винесенні постанови про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 90 323,90 доларів США від 29.03.2021 № 64988564, оскільки оскаржувана постанова безпідставно винесена у валюті кредитування (долари США) незважаючи на те, що виконавчим документом передбачено стягнення за рахунок предметів іпотеки саме у національній валюті.

Крім того, позивач та третя особа вважають, що приватним виконавцем протиправно розраховано розмір основної винагороди, що підлягає стягненню, оскільки сума у 10 % повинна обраховуватись виходячи із фактичної вартості, квартири за яку вона може бути продана на прилюдних торгах.

Після прийняття справи до провадження Київського окружного адміністративного суду, відзив від представника відповідача не надходив, однак у І томі справи міститься відзив на позовну заяву від приватного виконавця Авторгова А.М., який було подано 03.08.2021 в межах розгляду даної справи Окружним адміністративним судом міста Києва, який на думку суду має бути взятий до відома.

Так, відповідач проти позову заперечує та просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 64988564 з примусового виконання виконавчого листа № 752/2605/13-ц, виданого 19.03.2021 Голосіївським районним судом міста Києва.

Так, в рахунок погашення заборгованості приватного підприємства «Ратмир-Соло» перед Публічним акціонерним товариством «Марфін Банк» за кредитним договором № 76/К від 27.09.2019 по поверненню кредиту в розмірі 893 100,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 25.10.2011 становило 7 123 097,67 грн, нарахованої пені за несплату основного боргу у розмірі 9 460,01 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 25.10.2011 становило 75 450,20 грн, нарахованої пені за несплату відсотків за користування кредитом у розмірі 678,96 доларів США, що гривневому еквіваленті станом на 25.10.2011 становило 5 415,18 грн, а всього 903 238,97 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 25.10.2011 становило 7 203 963,05 грн на користь Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28.09.2005, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу В.В.Кара, зареєстрованого в реєстрі за № 655, яким є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 149,4 кв.м., жилою площею 105,8 кв.м., кількість житлових кімнат 4 (чотири), що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 08.12.2004, виданого Головним управлінням житлового забезпечення м. Києва на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення м. Києва за № 2252-С/КІ від 01.12.2004, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10.12.2004 в реєстровій книзі № 392-125 під реєстровим № 43955, вартість якої на момент укладення договору складала 851 729,00 грн, що за курсом валют Національного банку України на момент укладення цього договору складала 168 859,20 доларів США, шляхом реалізації з прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмету іпотеки у розмірі 3 840 850,00 грн.

29.03.2021 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64988564 3 примусового виконання вищевказаного листа.

Також 29.03.2021 приватним виконавцем в рамках даного виконавчого провадження було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 90 323,90 доларів США.

26.08.2022 на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18.08.2022, постановою приватного виконавця у виконавчому провадженні № 64988564 було замінено сторони виконавчого провадження, а саме боржника ОСОБА_1 було замінено на двох боржників - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вважаючи протиправною постанову державного виконавця про стягнення з боржників основної винагороди, позивач та третя особа з самостійними вимогами звернулись з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону № 1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 42 Закону № 1404 кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст. 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Статтею 45 Закону № 1404 визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Аналіз положень Закону № 1404 свідчить, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, зазначених у ст. 3 цього Закону, яке розпочинає, зокрема, за заявою стягувача. Під час примусового виконання рішень приватний виконавець може вчиняти заходи, визначені у ст. 10 Закону № 1404. У разі виконання рішень приватним виконавцем виконавчий збір не стягується. Натомість, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю виплачується винагорода.

За правилами ч. 2, 3 та 4 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон № 1403) винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, ч. 5 ст. 31 Закону № 1403 передбачає, що, якщо суму, передбачену в ч. 4 цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За приписами ч. 6 ст. 31 Закону № 1403 основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 31 Закону № 1403 приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання ст. 31 Закону № 1403 постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.20216 № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).

Пунктом 19 Порядку № 643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом № 1404, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Таким чином, основна винагорода - це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі пропорційному до фактично стягнутої суми.

При цьому, основна винагорода приватного виконавця та виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча і виступають формами винагороди виконавців, однак, не є однаковими поняттями. Згідно з приписами ст. 45 Закону № 1404 спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення. Що стосується підстав виникнення у приватного виконавця права на основну винагороду та розміру цієї винагороди, такі питання регулюється окремими правовими нормами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 640/13434/19.

Також в постанові Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 280/13057/21 сформовано правову позицію, відповідно до якої за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Водночас право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, яка винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є винагородою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 21.01.2021 у справі № 160/5321/20, від 27.04.2021 у справі № 580/3444/20 та 03.06.2021 у справі № 640/17286/20.

Враховуючи положення ст. 31 Закону № 1403 та п. 19 Порядку № 643, підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум та основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Отже, у спірних правовідносинах винагорода приватного виконавця має складати 10% від стягнутої ним суми. Будь-якої іншої основної винагороди приватного виконавця законодавство України не визначає.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, розмір основної винагороди становить 90 323,90 доларів США, яка розрахована наступним чином: сума боргу 903 238,97 доларів США * 10% = 90 323,90 доларів США (основна сума кредиту - 893 100,00 доларів США + пеня за несплату основного боргу - 9 460,01 доларів США + пеня за несплату відсотків за користування кредитом - 678,96 доларів США).

Аналізуючи матеріали виконавчого провадження, в межах якого відповідачем винесено оскаржувану постанову, судом встановлено, що приватним виконацем правильного обраховано розмір основної винагороди, який підлягав стягненню з боржників ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), оскільки 10% від загальної суми стягнення (903 238,97 доларів США) становить саме 90 232,90 дол. США.

Аналізуючи положення законодавства, що регулюють порядок справляння виконавчого збору, суд дійшов висновку, що постанова приватного виконавця про стягнення основної суми винагороди виноситься в силу закону, разом із постановою про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, положеннями законодавства про виконавче провадження передбачено, що сума основної винагороди приватного виконавця зазначається у постанові про відкриття виконавчого провадження (ст. 26 Закону № 1404, яка застосовується також і до основної винагороди приватного виконавця в силу ч. 3 ст. 45 Закону № 1404).

Також, законодавством передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 7 ст. 31 Закону № 1403).

Таким чином, зазначаючи про стягнення основної винагороди приватного виконавця одночасно у постанові про відкриття виконавчого провадження та в окремій постанові про стягнення основної винагороди приватного виконавця, відповідач діяв у відповідності до вимог Закону № 1404 та Закону № 1403.

Суд зазначає, що станом на момент відкриття виконавчого провадження приватному виконавцю не відомо, яка саме сума буде стягнута з боржника за результатом проведення виконавчих дій.

Враховуючи викладене, приватним виконавцем розраховано суму виконавчого збору, виходячи з повної суми заборгованості за виконавчим документом, тоді як фактичному стягненню з боржника підлягає сума основної винагороди, пропорційна сумі заборгованості, що була фактично стягнута за результатами проведеним виконавчих дій.

Суд звертає увагу, що оцінка правомірності спірної постанови про стягнення з боржника основної винагороди надається лише на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на момент її винесення. Будь-які обставини, що можуть вплинути на розмір такої винагороди або на можливість її виконання у майбутньому, не можуть бути враховані судом, оскільки виконавче провадження це сукупність дій визначених у Законі № 1404, які вчиняються у процесі виконання відповідного рішення, а тому мають різні юридичні наслідки щодо стягнення з боржника основної винагороди.

Таким чином, оскільки постанова приватного виконавця про стягнення основної суми винагороди виноситься в силу закону, разом із постановою про відкриття виконавчого провадження, відповідно надання оцінки правомірності спірної постанови може бути надана лише у разі оскарження правомірності дій приватного виконавця щодо виокремлення постанови про стягнення основної винагороди в окреме виконавче провадження та оскарження постанови про відкриття відповідного виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 260/801/19, від 28.07.2023 у справі № 640/28577/21.

Отже, постанова про стягнення з боржника основної винагороди може бути оскаржена лише у разі її фактичного стягнення після закінчення виконавчих дій, передбачених законом. До моменту закінчення виконавчого провадження та звернення її до примусового виконання постанова про стягнення основної винагороди не порушує права та інтереси позивача та третьої особи з самостійними вимогами, оскільки нею визначається розмір та порядок стягнення основної винагороди, яка підлягає стягненню у разі забезпечення виконавцем повного виконання рішення пропорційно до розміру фактично стягнутої суми.

Відповідно до оскаржуваної постанови приватного виконавця, останній здійснив лише розрахунок основної винагороди, а у разі здійснення ним повного або часткового виконання рішення, основна винагорода має бути стягнута з дотриманням пропорційності відповідно до стягнутого боргу. Тож сума основної винагороди не є остаточною.

Суд наголошує, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі. Той факт, що приватний виконавець не роз`яснив цього учасникам виконавчого провадження в оспорюваній постанові не відміняє встановленого законом механізму стягнення основної винагороди приватного виконавця в залежності від фактично стягнутих ним сум.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач діяв правомірно, приймаючи оскаржувану постанову.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом з прав людини в рішенні зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами. 1, 4 ст. 73 КАС України регламентовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Отже, позовні вимоги позивача та третьої особи з самостійними вимогами щодо протиправності прийнятої приватним виконавцем постанови про стягнення винагороди не підлягають задоволенню, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255, 287 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.