Справа № 160/9198/25
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2025 року Справа № 160/9198/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Калугіної Н.Є.,
при секретарі судового засідання - Корольовій Г.В.,
представника позивача - Гордєвської С.В.,
представника відповідача - Бережної К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за правилами загального позовного провадження справу №160/9198/25 за позовом Приватного підприємства "Агросан" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області прийняті контролюючим органом без урахування усіх обставин, відтак вони підлягає скасуванню у судовому порядку. Зокрема, позивач зазначає, що контролюючим органом не надіслано на адресу позивача рішення про результати розгляду скарги у встановленому діючим законодавством порядку, тому скарга вважається задоволеною. Також позивач зауважив, що відповідачем порушено процедуру призначення перевірки, оскільки у наданих наказах на проведення перевірки не міститься жодної інформації про порушення вимог законодавства з боку ПП «АГРОСАН», а ні про: «..отримання податкової інформацією, що свідчить про порушення платником податків законодавства..», а ні про: «виявлення недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків». Зазначене, на думку позивача, свідчить про протиправність призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки. До того ж, позивач вказав на порушення відповідачем приписів податкового законодавства при оформленні Акту перевірки, у результаті чого він не може бути підставою для прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень. Щодо суті виявлених відповідачем порушень, позивач зазначив, що під час проведення перевірки він надав усі первинні документи, що підтверджують реальність фінансово-господарських операцій з контрагентами, тому висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, не відповідають обставинам даної справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам справи строк на подання заяв по суті справи.
Згідно відзиву на позовну заяву контролюючий орган зазначив про те, що оскаржуване податкові-повідомлення рішення є правомірними оскільки господарські операції між позивачем та його контрагентами фактично не відбувалися. Вважає, що подані позивачем документи не є належними доказами підтвердження господарської діяльності. Зазначає, що перевіркою встановлено факти, що свідчать про здійснення ПП «АГРОСАН» фінансово-господарських операцій з ТОВ «ВИТЯЗЬ», ПП «АНТРАНС», що не спрямовані на настання реальних правових наслідків.
Згідно додаткових пояснень позивача від 15.05.2025, позивач зазначив, що відповідач не навів контраргументів щодо тверджень позивача: про незаконність призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Агросан»; щодо суттєвих порушень приписів податкового законодавства при оформленні Акту перевірки; щодо конкретних підстав та обставин, наведених позивачем в обґрунтування твердження про протиправність висновків Акту перевірки про «..нереальність господарських операцій по взаємовідносинам ТОВ «ВИТЯЗЬ» та з ПП «НВ ЛОГІСТИК СИСТЕМС» (попередня назва ПП «АНТРАНС»).
Згідно додаткових пояснень відповідача від 22.05.2025, відповідач зазначив, що документальна позапланова перевірка ПП «Агросан» була проведена з підстав визначених у п.п.78.1.4 ПКУ, а саме: «виявлено недостовірні дані в поданих податкових деклараціях. Якщо платник не надасть пояснень і підтверджуючих документів на письмовий запит контролюючого органу протягом 15 робочих днів, може бути призначена документальна перевірка». Також від допуску посадових осіб до проведення документальної позапланової перевірки платником податків не відмовлено, що підтверджено врученням копії наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області, та ознайомленням з направленням на право проведення перевірки під підпис 22.07.2024 року директора ПП «Агросан» Березняка Сергія Миколайовича.
Заявою від 02.07.2025 позивач просив долучити до матеріалів справи необхідні для розгляду справи документи.
Протокольною ухвалою від 10.07.2025 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 07.08.2025.
В судовому засіданні 07.08.2025 оголошено перерву на 26.08.2025.
В судовому засіданні 26.08.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та оголосив перерву на 15 днів до 10.09.2025, з урахуванням великого навантаження, обсягу доказів та складності справи.
В судовому засіданні 10.09.2025 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Дослідивши подані сторонами докази, заслухавши в судовому засідання позиції учасників процесу, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
За результатами проведеної перевірки складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 2191/04-36-07-05/37150881 від 02.08.2024 року, відповідно до висновків якого, відповідачем встановлено порушення вимог законодавства:
- п.44.1 ст.44, п. 198.3. п. 198.6 ст. 198, п.200.1. п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.10р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями), що призвело до завищення від`ємного значення податку на додану вартість, що включається до складу наступного податкового періоду на суму 367 927грн., в т.ч. за жовтень 2021 - 367 927грн. (ряд. 21 Декларації);
- порушення вимог п. 185.1 ст. 185, п.187.1. ст.187. п.188.1 ст.188 ПКУ (в частині здійснення нереальних господарських операцій з реалізації товарів та викладених порушень в розділі 3.1.1.1. акту перевірки) встановлено завищення податкових зобов`язань всього на суму 1 837 388 грн в т.ч.: за липень 2020 р. на 1 064 331 грн., за червень 2021 р. на 773 057 грн:
- п.198.1., п.198.3, п.198.6 ст. 198 ПКУ (в частині здійснення нереальних господарських операцій з придбання товарів та викладених порушень в розділі 3.1.1.1. акту перевірки) встановлено завищення податкового кредиту всього на суму 1671 152 грн., в т.ч. по періодам: за липень 2020 р. на 948 394 грн., за червень 2021р. на 722 758 грн.
За наслідками встановленого порушення податкового законодавства, відповідачем складені податкові повідомлення-рішення:
Не погодившись із цим податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких підстав.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України), в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, який, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктами 16.1.2 і 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 ПК України).
Відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:
1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;
2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;
3) печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:
1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;
3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;
4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:
податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;
акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;
5) у разі проведення зустрічної звірки;
6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.
У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
Згідно з пунктом 75.1. статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Згідно правової позиції Верховного суду викладеної у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18, Верховний Суд зазначив, що при оскарженні податкового повідомлення-рішення платник податків не позбавлений можливості посилатися на порушення контролюючим органом законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність такого рішення. Таким підставам позову, за їх наявності, суди мають надавати правову оцінку в першу чергу. Протиправність призначення та проведення контролюючим органом перевірки, за наслідками якої було прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатньою підставою для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення, що зумовлює відсутність необхідності перевірки порушення пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
Однією з підстав заявленого позову є призначення відповідачем документальної позапланової виїзної перевірки за відсутності на то підстав, передбачених Податковим кодексом України.
Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18 і є усталеною у практиці Верховного Суду.
Судом у цій справі встановлено, що правовими підставами проведення перевірки є підпункти 78.1.1 та 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України. Так зазначено в наказі від 22.07.2025 на проведення перевірки та в акті перевірки від 02.08.2024.
Пунктом 78.1 статті 78 ПК України визначені підстави проведення документальної позапланової перевірки, серед яких:
78.1.1. отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
78.1.4. виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Аналіз положень п.п. 78.1.1 та п.п. 78.1.4 ст. 78 ПК України, свідчить про те, що на підставі наведених правових підстав може бути проведена перевірка тільки в разі не надання платником податків пояснень та їх документальних підтверджень на запити контролюючого органу щодо порушень цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, або щодо виявленої недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Таким чином, призначенню документальної позапланової перевірки, зокрема з підстав, визначених підпунктами 78.1.1 та 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, передує ненадання (надання не в повному обсязі) платником податків пояснень та документальних підтверджень на письмовий запит контролюючого органу з відповідного питання, якщо такий запит оформлено і направлено відповідно до вимог законодавства.
Тобто, виникнення права на призначення контролюючим органом перевірки за кожною із вказаних підстав є наслідком ненадання (надання не в повному обсязі) відповідних пояснень платником податків на законний запит контролюючого органу, поданий за наявності відповідних обставин.
Зазначений правовий висновок сформований Верховним Судом у постанові від 19.08.2024 у справі №420/5252/19.
Також Верховний Суд у постановах від 31 травня 2019 року у справі № 813/1041/18, від 14 березня 2019 року у справі № 808/2603/17, від 24 жовтня 2018 року у справі № 815/343/18, аналізуючи наведені правові положення, виклав позицію, що підпункти 78.1.1 та 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України передбачають абсолютно різні підстави для проведення позапланових перевірок, проте спільним для обох підстав є обставина ненадання або надання не у повному обсязі пояснень та документальних підтверджень протягом десяти календарних днів на письмовий запит контролюючого органу.
В разі надсилання запиту, де зазначено порушення платником податків законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та в разі недотримання платником податків вимог щодо надання пояснень та документальних підтверджень, відповідна перевірка може бути призначена на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України.
У випадку надсилання запиту, в якому містяться відомості про виявлену недостовірність даних щодо відповідної декларації та не вжиття особою дій щодо надання у встановленому порядку відповіді на вказаний запит, перевірка може бути призначена на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України.
Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.08.2024 у справі №420/5252/19, неузгодженість між змістом запиту та наказу про проведення перевірки і призначення податкової перевірки з тієї підстави, відповідно до якої у платника податків не запитувалась інформація, свідчить саме про необґрунтованість відповідного наказу як рішення суб`єкта владних повноважень. Підпункт 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України як підстава для призначення документальної позапланової перевірки передбачає можливість її призначення у випадку ненадання письмових пояснень і їх документального підтвердження на письмовий запит з конкретного питання. Відповідно, за відсутності факту направлення з цього питання запиту відповідно до вимог абзацу дев`ятого пункту 73.3 статті 73 ПК України відсутні підстави вважати, що платник податків не надав відповіді на запит, тобто, не виникла законна підстава для проведення перевірки на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України. Втім, відсутність підстави для проведення перевірки, яка зазначена у наказі, вказує на протиправність її проведення і є істотним порушенням, яке впливає на законність її наслідків.
При цьому, у постановах від 11 червня 2020 року по справі № 812/730/17, від 11 серпня 2021 року по справі № 804/6851/16 Верховний Суд зазначав, що запит контролюючого органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто наявність чітко окреслених обставин, які відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України є умовою, за якої відповідний орган може звернутися із таким запитом. Без повідомлення вказаних фактів платник податків позбавлений об`єктивної можливості надати вмотивовані пояснення та їх документальне підтвердження.
В постанові від 19 січня 2025 року по справі №160/8721/23 Верховний Суд зазначив, що запит контролюючого органу про надання відповідної інформації платником податків повинен містити конкретні підстави, тобто, чітко окреслені обставини, які свідчать про порушення (можливе порушення) платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об`єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження. Виявлення фактів, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями. При цьому у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення необґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена. Суб`єкт господарювання має право не погодитися з рішенням про призначення перевірки та оспорити його у суді, тоді суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести обґрунтованість свого рішення з посиланням на недоліки пояснень суб`єкта господарювання та їх документальне обґрунтування.
До того ж, до вказаних запитів податковим органом будь-якої податкової інформації надано не було, відповідно, позивач не міг пересвідчитись у достовірності наведеної у запиті інформації.
Крім того, на підтвердження наявності податкової інформації або виявлення недостовірних відомостей у декларації позивача, відповідачем до матеріалів справи не надано жодного доказу.
Суд зазначає, що надані до запиту документи містять вичерпну інформацію щодо характеру здійсненої операції, її обсягів, оплати, руху активів тощо.
Крім того, суд зауважує, що запитів щодо надання інформації та документів стосовно господарських операцій з Селянським (фермерським) господарством «МАРІЯ» та ПП «НВ ЛОГІСТИК СИСТЕМС» (попередня назва ПП «АНТРАНС») матеріали справи не містять, відповідачем відповідних доказів не надано.
Відповідно, відсутні підстави для проведення перевірки в частині дотримання позивачем податкового законодавства по взаємовідносинам з цими контрагентами.
Як вже зазначалось, призначенню документальної позапланової перевірки, зокрема з підстав, визначених підпунктами 78.1.1 та 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, повинно передувати обставина щодо ненадання (надання не в повному обсязі) платником податків пояснень та документальних підтверджень на письмовий запит контролюючого органу з відповідного питання, якщо такий запит оформлено і направлено відповідно до вимог законодавства. Іншими словами, виникнення права призначення контролюючим органом перевірки за кожною із вказаних підстав є наслідком ненадання (надання не в повному обсязі) відповідних пояснень платником податків на законний запит контролюючого органу, поданий за наявності відповідних обставин, які кореспондують конкретній із таких підстав призначення перевірки.
Встановлені судом у даній справі обставини, свідчать, що контролюючий орган, не дотримуючись приписів пунктів 78.1.1. та 78.1.4 статті 78 ПК України, призначив проведення позапланової документальної перевірки за відсутності у нього відповідних обгрунтованих підстав.
При цьому, суд зазначає, що хоча у наказі про призначення перевірки і зазначені правові підстави її призначення - 78.1.1. та 78.1.4 статті 78 ПК України, проте, відсутні фактичні підстави її проведення, як-то: наявність саме якої податкової інформації стала підставою для проведення перевірки, та саме які відомості декларації є недостовірними.
Крім того, у постанові від 24 грудня 2024 року по справі № 580/9282/23 Верховний Суд звертав увагу, що при встановлені обставини щодо протиправності призначення й проведення перевірки суди попередніх інстанцій не мали переходити до перевірки підстав позову по суті встановлених під час перевірки порушень податкового та/або іншого законодавства, а відповідно і робити висновки по суті таких порушень.
Згідно ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно, висновки відповідача стосовно завищення позивачем від`ємного значення податку на додану вартість, що включається до складу наступного податкового періоду на суму 367 927грн., в т.ч. за жовтень 2021 - 367 927грн. (ряд. 21 Декларації), щодо завищення податкових зобов`язань всього на суму 1 837 388 грн в т.ч.: за липень 2020 р. на 1 064 331 грн., за червень 2021 р. на 773 057 грн, щодо завищення податкового кредиту всього на суму 1671 152 грн., в т.ч. по періодам: за липень 2020 р. на 948 394 грн., за червень 2021р. на 722 758 грн, не відповідають принципам обґрунтованості, оскільки такі висновки ґрунтуються на недопустимому доказі, яким є акт перевірки, адже призначення такої перевірки відбулось із порушенням вимог, встановлених Податковим кодексом України.
Таким чином, висновки акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 2191/04-36-07-05/37150881 від 02.08.2024 року не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень, а тому встановлені у справі обставини суд вважає достатніми для висновку про визнання їх протиправними та скасування.
Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.
Розподіл судового збору здійснити у відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 5, 9, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10.09.2025.

Суддя Н.Є. Калугіна