Справа № 340/7969/24
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/7969/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКО, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Кропивницької митниці (вул. Лавандова, б. 27-Б, м. Кропивницький, 25030, )

про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через уповноваженого представника, звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Кропивницької митниці та Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення останніх стосовно зупинення митного оформлення легкового автомобіля Volkswagen Beetle та вжиття обмежувальних (корегувальних заходів).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач намагався розмитнити придбаний за кордоном легковий автомобіль "Фольксваген", надав до митного органу митну декларацію та необхідний пакет документів, проте митним органом оформлення документів зупинено. У подальшому відповідачем на підставі листа Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області було винесено картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Вважає, що такими рішеннями порушуються його права, для захисту яких був вимушений звернутись до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 17.12.2024 року відкрито провадження у справі (а.с. 35).

Ухвалою суду від 19.12.2024 року роз`єднано позовні вимоги у справі, виділено у самостійне провадження позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №001/2024/РМ/001 від 24.10.2024 року, в провадженні даної справи залишено позовні вимоги стосовно визнання протиправними та скасування рішення Кропивницької митниці про призупинення митного оформлення продукції від 17.10.2024 №901020/2024/1 та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA901020/2024/000488 від 13.11.2024 (а.с. 65).

Від відповідача до суду 07.01.2025 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. Наголосив, що під час винесення оскаржуваних рішень діяв у спосіб та у межах, встановлених чинним законодавством, а відтак спірні рішення є правомірними та скасуванню не підлягають (а.с. 83-86).

Від позивача до суду 13.01.2025 надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягав на задоволенні позову а доводи, викладені у відзиві, вважав такими, що не спростовують позовних вимог. Уточнив, що правильною датою винесення картки відмови UA901020/2024/000488 є 25.10.2024, про таку дату позивач дізнався лише з відзиву, раніше вважав, що таке рішення було прийнято 13.11.2024, оскільки саме у цю дату вказане рішення надійшло на електронну адресу позивача. А отже просив суд визнати протиправним та скасувати саме картку відмови UA901020/2024/000488 від 25.10.2024 (а.с. 101-105).

Крім цього, 18.02.2025 від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій позивач просив забезпечити позов шляхом заборони вчиняти щодо транспортного засобу Volkswagen Beetle VIN: НОМЕР_2 дії, передбачені митним законодавством щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення, строк зберігання яких на митних складах закінчився, до набрання судовим рішенням у справі законної сили (а.с. 135-137).

Ухвалою суду від 19.02.2025 заяву позивача задоволено, вжито заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб (а.с. 144-145).

Інших заяв по суті справи до суду не надходило, проте 28.08.2025 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення.

Дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом з наявних матеріалів справи встановлено, що позивач з метою розмитнення автомобіля Volkswagen Beetle VIN: НОМЕР_2 під час його переміщення через митний кордон України 17.10.2024 подав до Кропивницької митниці електронну митну декларацію 24UA62U4 з відповідним пакетом документів.

Водночас, Кропивницькою митницею 17.10.2024 прийнято рішення №901020/2024/1 про призупинення митного оформлення продукції за результатами державного контролю продукції (а.с. 16-зворот - 17). Причинами призупинення, відповідно до п. 9 зазначеного рішення, вказано про відсутність документів, передбачених технічними регламентами для такої продукції. Митне оформлення призупинено на 3 дні, до 21.10.2024 (відповідно до п. 10 рішення).

Про вказаний факт митний орган 17.10.2024 повідомив до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (а.с. 90), яким у подальшому проведено позапланову перевірку характеристик продукції, за наслідками якої прийнято рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів №001/2024/РМ/001 від 24.10.2024, яким відносно автомобіля Volkswagen Beetle VIN: НОМЕР_2 застосовано такий обмежувальний (корегувальний) захід, як заборона надання продукції на ринку (а.с. 25).

Відповідно до листа Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті №3402/32/23-24 від 24.10.2024 (а.с. 92-зворот) Кропивницькою митницею 25.10.2024 прийнято картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA901020/2024/000488 (а.с. 95).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач ініціював розгляд даної справи в адміністративному суді.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Митного Кодексу України, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики, становлять митну справу.

Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції встановлює Закон України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" від 2 грудня 2010 року № 2735-VI (далі Закон №2735).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2735, державний контроль продукції - сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах повноважень, визначених законом, з метою забезпечення додержання вимог законодавства України про ринковий нагляд і контроль продукції cтосовно продукції, що ввозиться на митну територію України (далі - контроль продукції).

Частиною 2 статті 4 Закону №2735 визначено, що метою здійснення контролю продукції є забезпечення відповідності продукції, що ввозиться на митну територію України, встановленим вимогам до моменту її випуску у вільний обіг на митній території України та недопущення ввезення на митну територію України продукції, яка становить серйозний ризик суспільним інтересам.

Відповідно статті 12 Закону №2735, контроль продукції здійснюється митними органами. У процесі здійснення контролю продукції митні органи взаємодіють з органами ринкового нагляду, правоохоронними органами та суб`єктами господарювання. Повноваження та порядок діяльності митних органів щодо здійснення контролю продукції, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють контроль продукції, встановлюються Митним кодексом України, цим та іншими законами України.

Стаття 37 Закону №2735 визначає засади здійснення контролю продукції.

Так, контроль продукції здійснюється щодо продукції, заявленої у режим імпорту, реімпорту або будь-який інший митний режим, що передбачає вільний обіг цієї продукції на митній території України. При здійсненні контролю продукції митні органи враховують інформацію, надану їм органами ринкового нагляду, та іншу необхідну інформацію. Контроль продукції здійснюється в зонах митного контролю.

У разі якщо органами ринкового нагляду відповідно до статті 29 та частини другої статті 40 цього Закону було вжито обмежувальних (корегувальних) заходів щодо ввезеної на митну територію України з іншої держави продукції, що не відповідає встановленим вимогам, відповідні органи ринкового нагляду повідомляють митні органи про таку продукцію.

Відповідно до статті 38 Закону №2735, митний орган призупиняє митне оформлення продукції, пред`явленої для митного контролю та митного оформлення, у разі якщо за результатами перевірки документів та/або вибіркового обстеження зразків продукції, проведених цим органом, виявлено:

1) що характеристики продукції дають підстави вважати, що ця продукція за умови її належного встановлення, технічного обслуговування та використання становить серйозний ризик суспільним інтересам;

2) відсутність:

а) документації в паперовій або електронній формі, яка має супроводжувати продукцію при наданні її на ринку відповідно до встановлених вимог;

б) маркування продукції знаком відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції;

3) неналежне застосування знака відповідності технічним регламентам.

Рішення про призупинення митного оформлення продукції приймає митний орган.

Рішення митного органу про призупинення митного оформлення продукції за результатами контролю продукції може бути оскаржено до адміністративного суду.

Митний орган повідомляє орган ринкового нагляду, до сфери відповідальності якого належить здійснення ринкового нагляду щодо відповідного виду продукції, про призупинення митного оформлення такої продукції. У повідомленні митного органу зазначаються: продукція, митне оформлення якої призупинено, причини та строк, на який призупинено митне оформлення, найменування і місцезнаходження виробника, уповноваженого представника (за наявності) та імпортера продукції, а також інша необхідна інформація, яка засвідчує факт порушення.

На підставі повідомлення митного органу відповідний орган ринкового нагляду проводить перевірку характеристик продукції, митне оформлення якої призупинено. За необхідності може бути проведено перевірку характеристик продукції в місці її зберігання під митним контролем. Зазначена перевірка проводиться з урахуванням інформації, що міститься у повідомленні митного органу про призупинення митного оформлення продукції.

Стаття 39 Закону №2735 передбачає, що якщо протягом трьох робочих днів з дня призупинення митного оформлення продукції митний орган, що призупинив митне оформлення, не одержить від відповідного органу ринкового нагляду повідомлення про будь-які вжиті ним заходи щодо цієї продукції, то така продукція підлягає митному оформленню в установленому порядку. Якщо протягом трьох робочих днів з дня призупинення митного оформлення продукції митний орган, що призупинив митне оформлення, одержить від відповідного органу ринкового нагляду повідомлення про те, що ця продукція не становить серйозного ризику суспільним інтересам або не може вважатися такою, що не відповідає встановленим вимогам, така продукція підлягає митному оформленню в установленому порядку.

Згідно частин 1, 2 статті 40 Закону №2735, якщо орган ринкового нагляду, якому надано повідомлення про призупинення митного оформлення продукції, встановив, що ця продукція становить серйозний ризик, він вживає заходів щодо заборони введення такої продукції в обіг та звертається до митного органу, що призупинив митне оформлення, з вимогою внести до рахунка-фактури (інвойсу) чи будь-якого іншого відповідного документа, що супроводжує цю продукцію при введенні її в обіг, або до електронної інформаційної системи митних органів позначення такого змісту: "Небезпечна продукція - випуск у вільний обіг заборонено відповідно до Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".

Якщо орган ринкового нагляду, якому надано повідомлення про призупинення митного оформлення продукції, встановив, що ця продукція не відповідає встановленим вимогам, він вживає належних заходів, передбачених цим Законом, що можуть включати заборону введення такої продукції в обіг. У разі прийняття рішення про заборону введення продукції в обіг відповідний орган ринкового нагляду звертається до митного органу, що призупинив митне оформлення, з вимогою не випускати таку продукцію у вільний обіг та внести до рахунка-фактури (інвойсу) чи будь-якого іншого відповідного документа, що супроводжує цю продукцію при введенні її в обіг, або до електронної інформаційної системи митних органів позначення такого змісту: "Продукція не відповідає встановленим вимогам - випуск у вільний обіг заборонено відповідно до Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".

Повертаючись до обставин справи, суд зазначає, що виносячи рішення про призупинення митного оформлення продукції за результатами державного контролю від 17.10.2024 №901020/2024/1, відповідачем у розділі "9 Причини призупинення митного оформлення" лише підкреслено слово "відсутні" навпроти графи "Документи в паперовій або електронній формі, передбачені регламентом для такої продукції".

Суд звертає увагу, що зазначене рішення винесене відповідачем шляхом заповнення Форми 12, затвердженої Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19.04.2019 №667, яка, серед іншого, містить також розділ 11, у якому має зазначатись додаткова інформація, що засвідчує факт порушення.

Разом з тим, рішення від 17.10.2024 №901020/2024/1 будь-яких даних у розділі 11 не містить взагалі.

Отже, суд констатує, що зі змісту рішення від 17.10.2024 №901020/2024/1 неможливо встановити, відсутність яких саме документів послугувало підставою для його винесення.

Крім цього, в оспорюваній Картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA901020/2024/000488 від 25.10.2024 відповідачем повідомлено позивача про відмову у митному оформленні (випуску) товарів. У якості причин такого рішення у відповідному розділі наведено зміст статей 7, 256 МК України, посилання на зміст окремих положень Закону №2735, інших нормативно-правових актів, лист територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті, тощо.

Водночас, в чому саме полягають виявлені порушення наведених норм закону, в оспорюваному рішенні не зазначено.

Суд наголошує, що загальними вимогами, яким повинен відповідати акт індивідуальної дії, як акт правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість. В разі не зазначення в індивідуальному акті підстав його прийняття (фактичних і юридичних), чітких та зрозумілих мотивів його прийняття такий акт не може вважатися правомірним.

З огляду на відсутність конкретизації причин прийняття оскаржуваних рішень з боку контролюючого органу, оспорювані рішення не відповідають критерію обґрунтованості, а тому є протиправними.

Правова позиція такого ж змісту щодо застосування вищенаведених норм матеріального права висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 16 квітня 2019 касаційне провадження №К/9901/4895/19 (справа №826/10649/17), від 28 жовтня 2019 року касаційне провадження №К/9901/23858/19 (справа №640/983/19).

Крім цього, у графі "роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення" відповідачем у спірному рішенні UA901020/2024/000488 від 25.10.2024 лише вказано про необхідність виконання вимог Закону №2735 та Наказу Мінінфраструктури від 17.08.2012 №521, без посилань на конкретні норми законодавства, виконання позивачем яких забезпечить можливість подальшого митного оформлення товару.

З цього приводу суд вважає за необхідне звернути увагу на зміст статті 256 МК України, яка передбачає, що відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Водночас, оспорюване рішення - картка відмови UA901020/2024/000488 від 25.10.2024, не містить вичерпних (чи принаймні будь-яких) роз`яснень вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товару, а отже таке рішення відповідача прямо суперечить вимогам ст. 256 МК України.

Суд зазначає, що можливість усунення порушень прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанту поведінки), яких слід вжити позивачу для усунення порушень. Відповідно контролюючий орган несе імперативний обов`язок визначити конкретний спосіб усунення порушення. Зазначення конкретних дій у рішенні, які має вчинити суб`єкт господарювання, слугує не лише досягненню основних завдань державної політики у відповідній сфері, а й однакового розуміння норм законодавства з метою його дотримання як суб`єктом господарювання, так і контролюючим органом.

Позицію аналогічного змісту викладено Верховним Судом у постанові від 11.02.2025 року у справі №340/1859/22.

Водночас, у оспорюваному рішенні про конкретний спосіб усунення порушення не зазначено взагалі.

Така поведінка відповідача, як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого виносити розпорядчі акти, що є обов`язковими до виконання учасниками правовідносин та підкріплені санкціями за невиконання, не відповідає критеріям чіткості та визначеності, що в свою чергу ставить суб`єктів, до яких звернений такий акт, в неоднозначне становище і, відповідно, нівелює можливі дії цих суб`єктів, направлені на виконання таких актів.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, має характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля (постанови від 28.02.2018 року по справі №800/284/17; від 22.05.2018 року по справі №800/474/16; від 07.11.2018 року по справі №214/2435/17; від 12.12.2018 року по справі №703/1181/16-ц; від 03.07.2019 року по справі №127/2209/18).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Дія вказаного принципу проявляється не лише у чіткості та зрозумілості закону, скільки в процесі його правозастосування (постанова ВС від 21.02.2020 року по справі №813/2646/18). Принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування чинних норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій (постанови ВС від 13.02.2020 року по справі №640/1007/19; від 13.08.2020 року по справі №200/959/19-а).

Отже, відмова відповідача у митному оформленні транспортного засобу, у той час, коли не визначено конкретних способів усунення виявлених порушень, є протиправним та таким, що не відповідає забезпеченню загального принципу юридичної визначеності.

Суд також зазначає, що у пункті 70 рішення від 20 жовтня 2011 року «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Крім того, ЄСПЛ звертає увагу на те, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення винесені відповідачем не на підставі та не у спосіб, що передбачені законом, а отже є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності свого рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України, не виконав та не довів суду правомірності такого рішення.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до статті 139 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До матеріалів справи додано платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 3633,60 грн. (а.с. 8). Суд зазначає, що вказаний судовий збір позивачем сплачено за три вимоги немайнового характеру, у той час як у межах даної справи приймається рішення лише по двох з них. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Відповідно до статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція випливає зі змісту статей 134, 139 КАС України, є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.

Згідно пунктів 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Представником позивача 21.01.2025 надано до суду заяву про вирішення питання щодо розподілу витрат, понесених позивачем під час розгляду справи (а.с. 112-114), до якої долучені докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу: розрахунок суми гонорару, виписки по рахунку (а.с. 115-119), також матеріали справи містять копію договору про надання правничої допомоги з додатком до нього (а.с. 31-32).

Відповідно до зазначеної заяви та наданого розрахунку, розмір таких витрат складає 10000 грн.

Відповідачем заперечень щодо таких розрахунків до суду не надано.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до наданого розрахунку суми гонорару (а.с. 115), обсяг відображених у ньому робіт стосується як справи №340/8121/24, так і справи №340/7969/24.

Оцінивши обставини цієї справи та надані докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 5000,00 грн.

Доказів понесення сторонами інших судових витрат до суду не надано.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Кропивницької митниці (вул. Лавандова, б. 27-Б, м. Кропивницький, 25030, ) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Кропивницької митниці про призупинення митного оформлення продукції за результатами державного контролю продукції від 17.10.2024 №901020/2024/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA901020/2024/000488 від 25.10.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО