Справа № 160/15351/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року Справа № 160/15351/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняДеркач О.В.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: Почтова С.С. Фіцай Я.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКС-БЕТ УКРАЇНА» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 19.02.2025р., -

УСТАНОВИВ:

26.05.2025р. через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «МІКС-БЕТ УКРАЇНА» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 19.02.2025 року №, №, №.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що посадовими особами контролюючого органу була проведена документальна планова виїзна перевірка господарської діяльності позивача за період з 17.09.2021р. по 31.12.2023р. за результатами якої був складений акт від 10.01.2025р. №63/04-36-07-12/44585449 за висновками якого було встановлено порушення позивачем п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.189.1 ст.189, абз. «г» п.198.5 ст.198, п.201.1 та п.201.10 ст.201 ПК України, а саме: заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток, з податку на додану вартість та не складання і не реєстрація в ЄРПН податкових накладних внаслідок нібито «штучного» списання позивачем сировини для виробництва бетону на собівартість готової продукції на суму 5 126 567,44 грн., не використання виконаних ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» робіт у господарській діяльності позивача, що і було підставами для донарахування позивачеві грошових зобов`язань та штрафних санкцій за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями. Позивач вважає прийняті податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню посилаючись на те, що основним видом діяльності Товариства є 23.63 «виробництво бетонних розчинів, готових для використання», Правила підбору складу бетону чітко регламентовано відповідним ДСТУ Б В.2.7-215:2009 «Будівельні матеріали. Бетони. Правила підбору складу (далі Правила ДСТУ). Пунктом 3 цього ДСТУ зафіксовано використання понять «Номінального складу бетону» та «Робочого складу бетону», що регламентовано ДСТУ Б А.1.1-59. Товариство, керуючись згаданими Правилами ДСТУ, має затверджені номінальні склади бетону, однак виготовляє бетон за робочими складами та дозуваннями згідно п.4.2, 4.5 Правил у відповідності до наказу Товариства №О/М09-17/2021 від 17.09.2021р. «Про порядок підбору номінальних та робочих складів бетонних сумішей та фактичного списання матеріалів у виробництво» (які не запитувалися при перевірці), застосовуючи коригування до номінальних в залежності від параметрів заповнювачів, активності партії цементу і т.ін., як передбачено Правилами. При цьому, позивач зазначив, що всі заповнювачі (компоненти) зберігаються на відкритій місцевості (а не у закритій, про що зазначено відповідачем у його листі про результати розгляду заперечень на акт перевірки) та їх вологість змінюється протягом дня разом із вологістю оточуючого середовища, тобто, всі параметри, вказані у п.7.1 Правил ДСТУ, змінюються по кілька разів протягом дня. Разом з тим, посадовими особами під час перевірки зазначене не було враховано, виїзд на територію здійснено не було, жодних інвентаризаційних заходів проведено не було, а тому вважає, що констатація фактів зберігання складових компонентів бетону у приміщеннях (закритих місцевостях) є лише необгрунтованим припущенням з боку перевіряючих. Також позивач вказав і на те, що згідно п.8.1 Правил ДСТУ робочі склади бетону заносяться до журналу підбору складів, куди детально вноситься інформація про компоненти готової бетонної суміші по кожному окремо зробленому замісу з урахуванням низки факторів впливу, як то, температура та вологість на час замісу, проте, такі журнали під час перевірки не запитувались перевіряючими, хоча ведуться на підприємстві. При цьому, позивач зазначив, що 06.09.2024р. о 09-51 год. збройними силами рф було здійснено ракетний удар по цивільній інфраструктурі м. Павлограда, у тому числі і по території позивача, внаслідок чого були пошкоджені і документи, серед яких були знищені і журнали обліку підбору складів бетону за перевіряємий період про що за повідомленням позивача було внесено відомості про порушення кримінального провадження. З огляду на викладене, позивач вважає, що ГУ ДПС не було взято до уваги важливих приписів ДСТУ та зроблені висновки про «штучне» списання вартості сировини для виробництва бетону на собівартість готової продукції, помилково вважаючи, що сировина фактично не використовувалася у господарській діяльності підприємства та не брала участі при визначенні виробничої собівартості продукції, відтак, зафіксовані у акті перевірки порушення є безпідставними, оскільки в акті відсутні відомості про проведення інвентаризації, що є обов`язковим згідно висновків Верховного Суду, викладених у його постанові, зокрема, від 18.03.2024р. у справі №120/2466/23. З приводу заниження показників податкової декларації з податку на прибуток за 2023 рік у сумі 642 101,46 грн. позивач зазначив, що ним у господарській діяльності не оприбутковувався товар, який не придбавався. Операції, на які посилається податковий орган, були відображені в бухгалтерському обліку як внутрішньооблікові технічні дії з комплектації (перейменування) номенклатур сировини в межах рахунку 201 «Сировина і матеріали», що здійснювались з метою забезпечення достовірності облікових даних та відповідають вимогам п.5 розділу ІУ Положення №879 від 02.09.2014р., який допускає взаємний залік у разі виявлення пересортиці, за умови, що вони стосуються однорідних матеріальних цінностей, виявлені в одному інвентаризаційному періоді та закріплені за однією матеріально-відповідальною особою. Такі дії не є господарськими операціями, що призводять до зміни вартості активів, не передбачають руху товару чи фактичного вибуття/надходження матеріальних цінностей, а тому не мають жодного впливу на дохід підприємства, відповідно, позивач вважає, що не допускав порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України. Крім того, позивач вказав і на те, що при складанні ППР № з боку відповідача було допущено грубе порушення в його описовій частині, а саме: зазначено про встановлення відсутності складання та реєстрації податкових накладних на суму 30094,83 грн., однак згідно доданого до цього ППР розрахунку вказана сума є застосованою штрафною санкцією, а не сумою грошового зобов`язання, що є підставою для скасування такого ППР. Щодо висновків про заниження податкових зобов`язань з ПДВ через не використання у господарській діяльності підприємства по взаємовідносинах з ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» на загальну суму 100 072,02 грн., позивач зазначив, що 09.11.2021р. Товариством були залучені кредитні кошти для запуску інвестиційного проекту із розширення діяльності (кредитний договір №012/Д4-КБ/934), у ТОВ «ГРЕЙ-ФОРТ» була орендована загальна площа 1036,6 м2 за адресою: вул. Нова, 1А у с. Шевченко Дніпропетровської області на підставі договору оренди нежитлової нерухомості №3 від 01.12.2021р., на цій земельній ділянці було розпочато проведення підготовчих земельних робіт, виконання яких було доручено ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246», їх реальність підтверджена укладеним договором, актами виконаних робіт із земельних робіт, зареєстрованими у встановленому порядку податковими накладними. Проте, з початком військової агресії рф у лютому 2022р кредитування проекту було призупинено, завершення будівництва та реалізація проекту стали тимчасово неможливими, об`єкт не був введений в експлуатацію, тому його не було задекларовано і у формі №20-ОП. Також позивач вказав, що правовідносини за договором оренди були триваючими, акт про повернення майна не підписувався сторонами, оскільки позивач має намір продовжити будівництво, у зв`язку із чим 02.01.2024р. з орендодавцем було укладено додаткову угоду за якою строк дії договору було продовжено до 29.11.2024р. та узгоджено зупинити нарахування орендної плати на період дії правового режиму воєнного стану. За таких обставин, позивач вважає, що твердження відповідача про не нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на вартість робіт, що не використовуються в господарській діяльності позивача по взаємовідносинах з ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» є безпідставними, спростовуються належними доказами та правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 23.05.2023р. у справі №640/8449/20, від 23.02.2024р. у справі №813/1777/16.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов просив у задоволенні позову позивачеві відмовити у повному обсязі посилаючись на таке. Щодо невідповідності списання основних компонентів на собівартість готової продукції згідно наданим до перевірки рецептурним карткам, відповідач вказує на те, що проведеною перевіркою було встановлено, що основним видом діяльності позивача є виробництво бетонних розчинів, готових для використання в асортименті. Для виробництва даної продукції Товариство використовує рецептурні картки для кожного виду продукції. Відповідно до ДСТУ Б В.2.7-215:2009 «Бетони. Правила підбору складу» встановлено чіткі вимоги щодо технологічного процесу виробництва бетонних сумішей, визначення складу бетонів, контролю їхніх фізично-механічних характеристик та відповідності матеріалів чинним стандартам. Нормативні картки виготовлення бетону є обов`язковими до виконання і містять: регламентовані пропорції компонентів (цементу, води, заповнювачів, добавок); параметри підбору складу відповідно до класу та марки бетону; контрольні показники міцності, водонепроникності, морозостійкості; вимоги до технології приготування та укладання бетонної суміші. Будь-які відхилення від установлених норм можуть призвести до невідповідності кінцевої продукції обов`язковим вимогам безпеки, довговічності та міцності. Крім того, основний компонент бетонних сумішей цемент зберігається в закритих приміщеннях, тому його складова не може змінюватися при виготовленні тієї або іншої марки бетону. За перевіряємий період позивачем на виробництво готової продукції (бетонних виробів) «штучно» списано сировину на загальну суму 5126 567,44 грн., у т.ч. за 2021 рік на суму 244 483,55 грн., за 2022 рік на суму 1 972 915,43 грн., за 2023 рік на суму 1909 168,46 грн., тобто, зазначена сировина фактично не використовувалась у господарській діяльності підприємства та не брала участі при визначенні виробничої собівартості продукції чим порушено п.4,11,12 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затверджені наказом Мінфіну України від 31.12.1999р. №318, п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України в результаті чого завищено витрати на загальну суму 5126 567,44 грн. Щодо вибуття одного товару та оприбуткування іншого товару, який не придбавався позивачем, відповідач зазначив наступне. В ході перевірки встановлено, що протягом 2023 року відбулося вибуття одного товару та оприбуткування іншого товару, який не придбавався позивачем, що відображено методом подвійного запису на кореспондуючих рахунках 201 «Сировина й матеріали» за дебетом та кредитом на загальну суму 642 101,46 грн. Отже, шляхом порівняння даних бухгалтерського обліку та первинних документів за період з 17.09.2021р. по 31.12.2023р. встановлено оприбуткування згідно з даними бухгалтерського обліку по рах. 201 «Сировина й матеріали» без первинних документів, що підтверджують придбання вищезазначених ТМЦ (щебінь, добавки до бетону) у кількості 14 194,29 кг на суму 642 101,46 грн. (без ПДВ) за цінами придбання відповідних ТМЦ, які були списані по К-ту рах. 201 «Сировина й матеріали». Оприбуткування безоплатно отриманих ТМЦ в бухгалтерському обліку відображається проводкою Дт 201 Кт 718. Згідно П(С)БО 9 «Запаси» (п.12) первісна вартість таких запасів визначається за їхньою справедливою вартістю. Для платників податку на прибуток на загальних підставах отримані товари збільшують фінансовий результат до оподаткування на їх справедливу звичайну вартість. Отже, в порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України позивачем безпідставно занижено показники рядку 01 Декларації з податку на прибуток всього в сумі 642 101,46 грн. за 2023 рік в частині оприбуткування на рах.201 «Сировина й матеріали» ТМЦ, що не відповідають даним первинних документів. На переконання відповідача, зазначена сировина в кількості 14194,29 кг на суму 642101,46 грн., яка списана з К-та 201, фактично не використовувалась у господарській діяльності підприємства та не брала участі при визначенні виробничої собівартості продукції. Отже, товар, який вибув, не був використаний в господарській діяльності підприємства, що призвело до не нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на вартість сировини, що не використана в господарській діяльності позивача, яка в бухгалтерському обліку списана зі складу методом подвійного запису на кореспондентських рахунках Дт та Кт 201 «Сировина й матеріали», що є порушеннями п.189.1 ст.189, абз. «г» п.198.5 ст.198 ПК України. Щодо взаємовідносин позивача з контрагентом ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» відповідач вказав на те, що у перевіряємому періоду встановлено взаємовідносини позивача з вказаним контрагентом по наданню передплати за виконані земельні роботи у грудні 2021 року за адресою: вул. Нова, 1А, с.Шевченко на загальну суму 600 432,12 грн., в т.ч. ПДВ 100072,02 грн., проте, згідно відомостей за формою №20-ОПП у позивача за вказаною адресою відсутні об`єкти оподаткування. На розгляд заперечень, позивачем був наданий договір оренди об`єкта нежитлової нерухомості від 01.12.2021р. №3 за яким позивачем у тимчасове оплатне володіння і користування були отримано частину об`єкта нежитлової нерухомості фундаменти, загальною площею 1036,6 м2 за згаданою адресою для розміщення виробничо-технологічного комплексу, розмір оренди становив 19000,00 грн. на місяць, термін дії договору до 31.12.2023р. включно. Інших документів ні в ході перевірки, ні до заперечення не надано. А згідно наданих до перевірки журналів ордерів по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», зокрема, з ТОВ «ГРЕЙ-ФОРТ» (орендодавцем) в 2-му півріччі 2023 року розрахунки за оренду не проводились. Отже, з травня 2023 року об`єкт нежитлової нерухомості за вказаною вище адресою позивач не орендує дане майно та не використовує його в господарській діяльності, внаслідок чого позивачем було занижено податкові зобов`язання з ПДВ про взаємовідносинах з ПАТ «Дніпропетровська ПМУ №246» на загальну суму 100072,02 грн., в т.ч. у січні 2022 на суму 50036,01 грн. та у жовтні 2022р. на суму 50036,01 грн. в порушення п.189.1 ст.189, абз. «г» п.198.5 ст.198 ПК України. За викладеного, відповідач вважає, що оспорювані податкові повідомлення-рішення є законними та обгрунтованими, винесені з дотриманням норм діючого законодавства.

Ухвалою суду від 11.06.2025р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 09.07.2025р. про що свідчить зміст ухвали суду наявної у справі.

У підготовчому засіданні 09.07.2025р. було проведене підготовче засідання за результатами якого було закрито підготовче провадження у даній справі та дану справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 08.08.2025р. на підставі ст.ст.180-183 КАС України, що підтверджується ухвалою суду від 09.07.2025р.

У судовому засіданні 08.08.2025р. представник позивача підтримав даний позов, а представник відповідача, в свою чергу, проти позову заперечував з підстав, які наведені у позові та у відзиві на позов.

У ході судового розгляду справи судом були встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МІКС-БЕТ УКРАЇНА» зареєстроване як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський р-н, місто Павлоград, вул. Терьошкіна, будинок 9, основним видом діяльності Товариства за КВЕД є 23.63 виробництво бетонних розчинів, готових для використання, перебуває на обліку як платник податків до бюджету в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, що підтверджується відомостями із Витягу з ЄДРПОУ та змістом акту перевірки від 10.01.2025р. в частині, що учасниками справи не оспорюється.

У період з 16.12.2024р. по 05.01.2025р. відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75, п.77.1, п.77.4 ст.77 ПК України у зв`язку із включенням до плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2024 рік, на підставі наказу від 05.09.2024р. №3986-п контролюючим органом була проведена планова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 17.09.2021 по 31.12.2023, за результатами якої складено акт №63/04-36-07-12/44585449 від 10.01.2025р., копія якого знаходиться у матеріалах справи.

Згідно висновків згаданого акту посадовими особами контролюючого органу під час проведення перевірки було встановлено наступні порушення, а саме:

- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України («штучне» списання сировини на виробництво готової продукції (бетонних виробів) на загальну суму 5126 567,44 грн.), що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток на загальну суму 1038 361 грн.;

- п.п.189.1 ст.189, абз. «г» п.198.5 ст.198 ПК України (вибуття одного товару та оприбуткування іншого товару, який не придбавався позивачем, а відповідно, не використовувався в господарській діяльності позивача, проте списаний зі складу методом подвійного запису по рахунку 201; не використання у своїй господарські діяльності виконаних ПАТ «Дніпропетровський ПМК №246» земельних робіт за адресою: вул. Нова, 1А, с. Шевченко через те, що орендоване майно позивач не використовує у його господарській діяльності з травня 2023 року), що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 1 253 806 грн.;

- п.201.1 та п.201.10 ПК України (не складено та не зареєстровано у ЄРПН з умовного продажу за товари/послуги податкові накладні на загальну суму ПДВ 1 253 806 грн. по операціях з використання товарів не в господарській діяльності підприємства) в результаті чого платником не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкових накладних.

На підставі висновків згаданого акту перевірки, контролюючим органом 19.02.2025р. були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № форми «Р» за яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 297 951,25 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 1038361 грн., за штрафними санкціями 259590,25 грн., що підтверджується копією відповідного рішення та розрахунком наявних у справі;

- № форми «Р» за яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість (ПДВ) на загальну суму 1567 257,50 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 1253806 грн., за штрафними санкціями 313451,50 грн., що підтверджується копією відповідного рішення та розрахунком до нього, які містяться у справі;

- № форми «ПН» за яким на підставі п.120-1.2 ст.120-1 ПК України визначено суму штрафу за платежем з податку на додану вартість, що ставить 30094,83 грн., що підтверджується копією відповідного рішення та розрахунком до нього.

Зазначені вище податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем до органу ДПС України шляхом подання відповідної скарги за результатами розгляду якої згідно рішення про результати розгляду скарги від 05.05.2025р. за №12777/6/99-00-06-01-01-06 згадані ППР були залишені без змін, а скаргу без задоволення, про що свідчить зміст наведеного рішення ДПС України, копія якого наявна у справі

Не погоджуючись із наведеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до адміністративними суду та ці рішення є предметом спору у даній справі.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, виходячи з наступного.

Щодо протиправності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 19.02.2025р. за яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 297 951,25 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 1038361 грн., за штрафними санкціями 259590,25 грн., суд зазначає про таке.

У відповідності до пункту 4 Положення №318 передбачено, що прямі витрати витрати, що можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного об`єкта витрат економічно доцільним шляхом.

За пунктом 11 Положення №318 встановлено, що собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються, зокрема, прямі матеріальні витрати.

А згідно до пункту 12 Положення №318 визначено, що до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному у пункті 11 цього Положення (стандарту).

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення ч.1 та ч.2 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХІУ«Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996).

Наведені вимоги щодо обов`язковості бухгалтерського обліку господарських операцій суб`єктами господарювання кореспондуються з вимогами Податкового кодексу України.

Так, згідно п.44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податку зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податку забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

При цьому, необхідною умовою для віднесення вартості придбаних товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат, а сум податку на додану вартість, сплачених в ціні цих товарів (робіт, послуг), до податкового кредиту, є факт реальності придбання таких товарів (робіт, послуг), для чого відповідні витрати платника податку мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку.

Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідність змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

За змістом п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають до положень цього розділу.

Отже, із аналізу наведених приписів слідує, що здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Податковими наслідками господарських операцій є дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановлення зв`язку складених первинних документів з реальними актами господарської діяльності.

А вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Як встановлено судом зі змісту акту перевірки від 10.01.2025р., підставами для донарахування позивачеві грошового зобов`язання з податку на прибуток за вище наведеним податковим повідомленням-рішенням №№ від 19.02.2025р., стали висновки контролюючого органу про порушення позивачем п.4,11,12 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затверджені наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318 (далі Положення №318), п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України в результаті чого позивачем завищено витрати, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на прибуток за 2021-2023р.р. на загальну суму 1038361 грн. внаслідок нібито «штучного» списання позивачем вартості сировини (піску, щебеню, цементу) на собівартість готової продукції на загальну суму 5 126 567,44 грн. (за період 2021-2023), через вибуття одного товару та оприбуткування іншого товару, який не придбавався позивачем, що відображено методом подвійного запису на рахунках 201 «Сировина й матеріали» згідно проведеного порівняльного аналізу рецептурних карток сировини, тобто, за висновками перевіряючих, зазначена сировина-товар (пісок, щебінь, цемент), який вибув та не придбавався позивачем, фактично не використовувалась у господарській діяльності позивача та не брала участі при визначенні виробничої собівартості готової продукції (бетонних виробів).

Разом з тим, наведені висновки контролюючого органу грунтуються на неповному дослідженні первинних бухгалтерських документів, а, відтак, не відповідають дійсним обставинам та спростовуються наступним.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що основним видом діяльності позивача за кодом КВЕД є 23.63 Виробництво бетонних розчинів, готових для використання.

Правила підбору складу бетону чітко регламентовано відповідним ДСТУ Б В.2.7-215:2009 «Будівельні матеріали. Бетони. Правила підбору складу» (далі Правила ДСТУ).

Пунктом 3 цих Правил ДСТУ визначено використання понять «Номінального складу бетону» та «Робочого складу бетону», що регламентовано ДСТУ Б А.1.1-59.

Пункт 4.1 Правил ДСТУ зобов`язує виробника бетонних сумішей при підборі складів керуватися тільки цим ДСТУ.

Відповідно до п.4.2 Правил ДСТУ передбачено, що підбір складу бетону включає визначення номінального складу, розрахунок і коригування робочого складу, розрахунок і передачу на виробництво робочих дозувань.

Згідно з п.4.3 згаданих Правил ДСТУ встановлено, що підбір номінального складу бетону проводять при організації виробництва нового типу конструкцій, зміні нормованих показників якості бетону або бетонної суміші, технології виробництва, постачальників, виду або марок використаних матеріалів, а також при розробленні і перегляді виробничих норм витрати матеріалів.

Робочі склади бетону призначають при переході на новий номінальний склад і далі під час надходження нових партій матеріалів тих же видів і марок, які приймалися при підборі номінального складу, з урахуванням їх фактичної якості. При призначенні робочих складів їх перевіряють у лабораторних або виробничих умовах.

У подальшому за наслідками операційного контролю якості матеріалів даних партій і отримуваної з них бетонної суміші, а також приймального контролю якості бетону проводять коригування робочих складів.

Робоче дозування призначають за робочим складом бетонної суміші з урахуванням об`єму замісу, що готується.

Підбір складу бетону повинен виконуватися лабораторією підприємства-виробника бетонної суміші за затвердженим завданням, розробленим технологічною службою цього підприємства.

Допускається проводити підбір складу бетону в інших атестованих лабораторіях за затвердженим завданням на підбір складу бетону. Приклад розрахунку складу бетону наведено в додатку А.

Результати підбору номінального складу бетону, що відповідають вимогам затвердженого завдання, мають бути оформлені в журналі підбору складу бетону і затверджені головним інженером підприємства-виробника бетонної суміші. Робочі склади і дозування підписуються начальником лабораторії або іншою особою, яка відповідає за підбір складу бетону.

Завдання, журнал підбору номінального складу бетону, відомості робочих складів і листи робочих дозувань разом із дублікатами документів про якість на відповідні партії бетонної суміші повинні зберігатися на підприємстві-виробнику згідно з вимогами, встановленими ДСТУ Б В. 2.6-97 для документа про якість.

Пунктом 7.1 цих Правил ДСТУ передбачено, що призначення нового робочого складу бетонної суміші проводять, якщо за показниками вхідного контролю встановлена зміна якості матеріалів, що поступили, в порівнянні з використаними раніше більш ніж на:

- 2,5 МПа - фактичної міцності цементу, що характеризується у відповідності до 6.4;

- 1,5 абс. % - нормальної густоти цементного тіста;

- 1,5 абс. % - вмісту мулистих, глинистих і пилоподібних частинок;

- 50 кг/м3 - насипної густини пористого заповнювача;

- 2 абс. % - вмісту піску в щебені або щебеня в піску;

- 0,5 абс. % - вологості заповнювачів.

У відповідності до п.8.1 цих Правил ДСТУ робочі склади бетону заносяться до журналу підбору, куди детально вноситься інформація про компоненти готової бетонної суміші по кожному окремо зробленому замісу з урахуванням низки факторів впливу, як то температура та вологість станом на час проведення конкретного замісу суміші тощо.

Судом зі змісту позову встановлено та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що позивачем здійснюється виготовлення бетону за робочими складами та дозуваннями за п.4.2, п.4.5 Правил ДСТУ згідно до наказу позивача №О/М09-17/2021 від 17.09.2021р. «Про порядок підбору номінальних та робочих складів бетонних сумішей та фактичного списання матеріалів у виробництво».

Копія згаданого наказу позивача №О/М09-17/2021 від 17.09.2021р. знаходиться в матеріалах справи.

Згідно п. 2, п.5 та п.6 згаданого Наказу позивача №О/М09-17/2021 встановлено, що облік робочих дозувань матеріалів при виробництві бетонних сумішей слід вести в «Журналі обліку робочих складів бетонних сумішей»; списання матеріалів в виробництво виконується лише згідно Журналу обліку робочих складів бетонних сумішей, які мають зберігатися в архіві підприємства, що підтверджується змістом копії цього наказу, наявного у справі.

Отже, із аналізу наведених вище встановлених судом обставин слідує, що облік робочих дозувань матеріалів при виробництві бетонних сумішей позивачем заноситься до Журналів обліку робочих складів бетонних сумішей, списання матеріалів (сировини) при виробництві бетонних сумішей на підприємстві позивача відбувається за відомостями, які відображені у Журналах обліку робочих складів бетонних сумішей.

Факт ведення позивачем Журналів обліку робочих складів бетонних сумішей підтверджується їх копіями за січень 2025р., а також і підтверджено представником позивача.

Разом з тим, судом було встановлено, що під час ракетного удару збройними силами рф 06.09.2024р. о 09 год. 51 хв. на території позивача було знищене майно позивача серед якого була первинна бухгалтерська документація, у тому числі і відповідні Журнали обліку робочих складів бетонних сумішей за перевіряємий період, про що свідчать копія Акту знищення/пошкодження майна за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Терьошкіна,9, а також копія талону-повідомлення єдиного обліку №24093 від 17.09.2024р. про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне провадження та Витяг з ЄРДР за кримінальним провадженням №0001085, наявних у справі.

Зазначені факти ведення позивачем Журналів обліку робочих складів бетонних сумішей за перевіряємий період та їх знищення під час згаданого вище ракетного обстрілу підприємства позивача також підтверджено і свідченнями працівників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (працюють у позивача та займаються виробництвом бетонних розчинів (бетону)) від 18.06.2025р. засвідченими приватним нотаріусом Шауловою М.О., що містяться у матеріалах даної справи.

Про наведені обставини знищення первинних бухгалтерських документів позивач повідомив відповідача листами від 11.09.2024р. №1109/24-1 через електронний кабінет та 23.09.2024р. листом №2309/24 під час проведення планової перевірки про що зазначено і у акті перевірки від 10.01.2025р.

Проте, вказані обставини посадовими особами відповідача під час формування відповідних висновків про порушення позивачем податкового законодавства не були враховані (акт перевірки від 10.01.2025р. посилань на їх врахування не містить).

Так, зміст акту перевірки від 10.01.2025р. свідчить про те, що у ході проведення планової перевірки позивача висновки посадових осіб відповідача грунтуються на порівняльному аналізі відомостей про кількість складових сировини для виготовлення готової продукції (бетонних виробів), відображених лише у рецептурних картках сировини.

Також і перевіряючими було враховано те, що основний компонент для виготовлення бетонних сумішей цемент зберігається в закритих приміщеннях, тому його складова не може змінюватися при виготовленні тієї або іншої марки бетону.

Разом з тим, ні копій рецептурних карток сировини, які нібито аналізувалися перевіряючими, ні доказів зберігання цементу позивачем в закритих приміщеннях, представником відповідача суду не надано.

Журнали обліку робочих складів бетонних сумішей за перевіряємий період через їх знищення під час ракетного обстрілу, посадовими особами відповідача не перевірялись та відомості щодо складових сировини та матеріалів з виготовлення бетону не порівнювались.

При цьому, слід зазначити, що і жодних доказів, які б свідчити про те, що посадові особи відповідача мають відповідний фах у сфері будівництва та мають повноваження (з метою перевірки якості виготовленої продукції (бетонних виробів)) здійснювати перевірку та порівняння складових сировини і матеріалів використаних для виготовлення бетонних виробів, суду не надано.

У ході проведення даної планової перевірки фахівці у цій галузі (з виготовлення бетонних виробів) відповідачем не залучались та відповідна будівельна експертиза з якості виготовленої продукції з метою виявлення кількості використаної сировини та якості готової продукції не проводилась, таких доказів відповідачем суду не надано.

Верховний Суд висловив свою правову позицію з приводу того, що проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (постанови від 26.09.2023р. у справі №640/19859/21, від 18.03.2024р. у справі №120/2466/23).

Судом встановлено, що проведення інвентаризаційних заходів за участю посадових осіб відповідача на їх вимогу та території виробництва бетону підприємства позивача не здійснювалося, акт перевірки від 10.01.2025р. відповідної інформації не містить.

За викладених обставин, без проведення зазначених вище заходів під час проведення перевірки, суд приходить до висновку, що висновки посадових осіб відповідача про «штучне» списання позивачем вартості сировини для виробництва бетону на собівартість готової продукції на сум 5 126 567,44 грн. є необгрунтованими, зробленими при неповному дослідженні первинних бухгалтерських документів, прийняті без урахування відомостей, які містяться в Журналах обліку робочих складів бетонних сумішей за перевіряємий період, які були знищені під час ракетного удару по підприємству позивача та ці обставини не були враховані під час перевірки посадовими особами відповідача безпідставно.

Що стосується аргументів відповідача з приводу того, що сировина (цемент, пісок, щебінь) фактично не використовувались у господарській діяльності позивача та ця сировина не брала участі при визначенні виробничої собівартості продукції, то ці аргументи жодними доказами не підтверджені, а відтак, є лише припущеннями посадових осіб відповідача та спростовується наступними встановленими судом обставинами.

01.12.2021р. між ТОВ «ПРЕКАСТ» (постачальником) та ТОВ «МІКС-БЕТ УКРАЇНА» (покупцем) був укладений договір поставки № 115 за умовами якого, позивач з 2021р. по 2023р. придбавав у вказаного контрагента товар (добавку до бетону SikaPlast-120 CR, добавку до бетону SikaPlast-2410W, добавку до бетону SikaPlast 2330 ULTRA), що підтверджується змістом копії наведеного договору.

Також і 05.06.2023р. між ТОВ «БОСС ТЕХНОЛОДЖИ» (продавцем) та ТОВ«МІКС-БЕТ УКРАЇНА» (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу №05/06 за умовами якого позивач у 2023р. придбавав у вказаного контрагента товар (щебінь) про що свідчить зміст копії наведеного договору купівлі-продажу, наявний у справі.

Реальність вказаних вище господарських операцій підтверджена копіями видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, а також копіями виписок банку про перерахування позивачем грошових коштів за згаданий вище товар на користь вказаних контрагентів, які містяться в матеріалах справи, де у складі вартості придбаного товару позивачем була сплачена і сума ПДВ.

Наведений придбаний товар використовувався позивачем у своїй господарській діяльності протягом згаданого періоду, оскільки основним видом діяльності позивача є саме виготовлення бетонних виробів.

При цьому, слід зазначити, що виготовлення бетонних виробів без використання сировини піску, щебеню, цементу та згаданих придбаних позивачем добавок, є неможливим, а тому твердження посадових осіб відповідача про те, що ця сировина не використовувалась позивачем у своїй господарській діяльності у перевіряємому періоді є неспроможними.

Відтак, із аналізу встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що доводи відповідача про те, що товар позивачем не придбавався, а відповідно, і не використовувався в його господарській діяльності спростовуються вищенаведеними дослідженими судом договорами, копіями згаданих первинних бухгалтерських документів, зокрема, у тому числі, і виписками АТ «Райффайзен Банк» по рахунку позивача щодо руху його активів, де у складі вартості придбаного товару позивачем було сплачено і суми ПДВ.

Щодо висновків відповідача про вибуття одного товару та оприбуткування іншого товару, який не придбавався протягом 2023 року позивачем, що відображено методом подвійного запису на кореспондуючих рахунках 201 «Сировина й матеріали» за дебетом та кредитом відповідно на загальну суму 642 101,46 грн., суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, судом було встановлено придбання товару (щебіню, добавок до бетону) з метою виготовлення бетонних виробів, за вище описаними договорами купівлі-продажу та поставки, у тому числі, наявними бухгалтерськими документами щодо реального постачання даної продукції, що відповідачем не спростовано.

А відтак, суд вважає, що висновки контролюючого органу про оприбуткування товару, який позивачем не придбавався наведеними копіями договорів та копіями бухгалтерських документів є спростованими.

Щодо відображення методом подвійного запису на кореспондуючих рахунках 201 «Сировина й матеріали» товарів і сировини, що на переконання відповідача вплинуло на фінансових результат позивача та заниження податку на прибуток за 2023р. у відповідній декларації, суд, виходить з такого.

Як встановлено судом зі змісту акту перевірки від 10.01.2025р., у якому наведений перелік досліджених рахунків 201 «Сировина й матеріали» у графах ДТ 201 та КТ 201, товари є однорідними.

У відповідності до п.п.14.1.131 Податкового кодексу України однорідні товари мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, виконують однакові функції та вважаються комерційно взаємозамінними.

Пунктом 5 розділу ІУ Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року №879 (далі Положення №879) допускається взаємний залік у разі виявлення пересортиці за умови, що вони стосуються однорідних матеріальних цінностей, виявлені в одному інвентаризаційному періоді та закріплені за одною матеріально відповідальною особою.

Як свідчать матеріали справи, з метою забезпечення достовірності облікових даних позивачем операції, на які контролюючий орган посилається у своєму акті перевірки від 10.01.2025р., були відображені позивачем у бухгалтерському обліку як внутрішні технічні дії з комплектації (перейменування) номенклатур сировини у межах рахунку 201 «Сировина і матеріали», що відповідає та не суперечить вимогам пункту 5 розділу ІУ Положення №879.

Внутрішні облікові документи (комплектації) використовуються саме для коректного відображення реального складу сировини в обліку відповідно до фактичного її використання у виробничому процесі, які оформлюються на підставі внутрішніх наказів, калькуляцій та виробничих рецептур, що відповідає вимогам п.44.1, 44.2 ст.44 ПК України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Зазначені облікові проведення здійснено позивачем у межах одного облікового рахунку 201 без кореспонденції з рахунками доходів, витрат чи собівартості продукції, а відповідно, вони не формують ані фінансовий результат, ані дохід підприємства, який відображається у рядку 01 декларації з податку на прибуток.

При цьому, рядок 01 декларації, згідно з її формою, відображає саме «дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку», а не витрати, собівартість чи результати внутрішніх переміщень сировини.

Тому, будь-яке твердження про нібито заниження цього рядку у зв`язку з операціями ДТ 201/Кт 201 є безпідставним і не відповідає ні суті облікових операцій, ні змісту самого рядка 01 декларації.

Таким чином, дії позивача з комплектації (перейменування) номенклатури сировини не є господарськими операціями, що призводять до зміни вартості активів, не передбачають руху товару чи фактичного вибуття/надходження матеріальних цінностей, а відтак, не мають жодного впливу на дохід підприємства внаслідок чого і відсутні порушення з боку позивача п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України.

З огляду на наведене, суд вважає, що висновки посадових осіб контролюючого органу про «штучне» списання вартості сировини на собівартість готової продукції, яка фактично не брала участі при визначенні виробничої собівартості продукції, а відповідно, і не використовувалася у господарській діяльності підприємства, вибуття одного товару та оприбуткування іншого товару, який не придбавався, є лише припущеннями посадових осіб контролюючого органу, які у ході судового розгляду жодними належними доказами не були підтверджені, а тому суд приходить до висновку, що прийняте на основі таких висновків про заниження позивачем податку на прибуток за 2023 рік оспорюване податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2025р. є протиправним, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

Що стосується протиправності податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 19.02.2025р. за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість на загальну суму 1567 257,50 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 1 253806 грн., за штрафними санкціями 313451,50 грн., суд зазначає про таке.

Зі змісту акту перевірки від 10.01.2025р. судом було встановлено, що донарахування позивачеві податкових зобов`язань з ПДВ за наведеним оспорюваним податковим повідомленням-рішенням відбулося через нібито виявлені факти не нарахування позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на вартість робіт, що не використовуються в господарській діяльності підприємства по взаємовідносинах з ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» на загальну суму 100072,02 грн., в т.ч. в січні 2022 на суму 50036,01 грн. та в жовтні 2022р. на суму 50036,01 грн., що на переконання контролюючого органу є порушеннями п.189.1 ст.189, абз. «г» п.198.5 ст.198 ПК України.

У відповідності до абз. «г» п.198.5 ст.198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Отже, у разі якщо платник ПДВ починає використовувати товари/послуги/необоротні активи, які були попередньо придбані з податком на додану вартість із формуванням податкового кредиту на ці суми, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, то він повинен нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість виходячи із бази оподаткування визначеної в порядку передбаченому пунктом 189.1 статті 189 ПК України(крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Так, із матеріалів справи судом встановлено, що 01.12.2021р. між ТОВ «ГРЕЙ-ФОРТ» (орендодавцем) та ТОВ «МІКС-БЕТ УКРАЇНА» (орендарем) був укладений Договір №3 оренди об`єкта нежитлової нерухомості за яким позивач отримав у тимчасове платне володіння і користування (оренду) частину об`єкта нежитлової нерухомості літ. Ф-т1, ф-т2, ф-т3 фундаменти загальною площею 1036,6 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область, селище Шевченко, вул. Нова, бул. 1А для розміщення виробничо-технологічного комплексу - п.1.1 договору.

Строк оренди за даним договором встановлено по 31 грудня 2023р. включно п.2.4 договору.

Надалі 02.01.2024р. згідно копії Додаткової угоди №2 до договору №3 від 01.12.2021р. дія цього договору була продовжена до 29.11.2024р. включно.

Окрім того, за змістом вказаної Додаткової угоди, сторони дійшли згоди про зупинення нарахування орендної плати на період дії правового режиму воєнного стану п.4 Додаткової угоди №2.

Умови даної угоди застосовуються до відносин, починаючи з 01.05.2023р. п. 6 Додаткової угоди №2.

Факт реальності господарських операцій та проведення оплати за оренду вказаної нерухомості позивачем підтверджується копіями актів виконаних робіт (наданих послуг), копіями актів звіряння взаємних розрахунків за період з 01.12.2021р. по 30.06.2023р., а також копіями виписок по банківському рахунку позивача про перерахунок орендної плати на користь ТОВ «Грей-Форт», копією платіжної інструкції про перерахунок коштів за згаданим договором, де у складі орендної плати позивачем було сплачено, у тому числі і суми ПДВ.

Як свідчать матеріали справи, 09.11.2021р. позивачем були залучені кредитні кошти для запуску інвестиційного проєкту із розширення діяльності (кредитний договір №012/Д4-КБ/9034), а саме: фінансування понесених витрат на обладнання, бетоновози, спецтехніку, матеріали та послуги із забудови майданчика для розміщення, монтажу і запуску бетонозмішувальної установки, здійснення цієї діяльності відбувалося на об`єкті нерухомості адресою: Дніпропетровська область, с. Шевченко, вул. Нова, 1А загальною площею 1036,6 кв.м., яка перебувала у позивача в оренді на підставі договору оренди №3 від 01.12.021р.

На орендованій площі позивачем було розпочато проведення підготовчих земельних робіт, виконання яких було доручено ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246», що не заперечується учасниками справи.

Зазначені земельні роботи на об`єкті за адресою: Дніпропетровська область, с. Шевченко, вул. Нова, 1А фактично були виконані ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» на загальну суму 600 432,12 грн, в т.ч. ПДВ 100072,02 грн., що підтверджується копією Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 31.05.2023р. форми КБ-3, підписаною сторонами договору, наявної у справі.

Також факт оплати за виконані земельні роботи проведено позивачем на користь вказаного контрагента 24.12.2021р. та 13.01.2022р. згідно копій платіжних інструкцій №77 від 24.12.2021р., №17 від 13.01.2022р., де у складі виконаних робіт позивачем у тому числі, і сплачено суми ПДВ 100072,02 грн.

А враховуючи, що позивачем у складі виконаних земельних робіт було сплачено і суму ПДВ у розмірі 100072,02 грн. висновки відповідача про завищення саме позивачем податкових зобов`язань з ПДВ по наведених вище взаємовідносинах є неспроможними, оскільки спростовуються відповідною сплатою такого податку позивачем.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені вище обставини щодо перебування у оренді вказаного нерухомого майна у позивача у періоді грудень 2021р., січень 2022р. (коли виконувалися земельні роботи на цьому об`єкті для позивача), а також і перебування його в оренді у позивача і після призупинення сплати орендної плати з 01.05.2023р. з урахуванням вищенаведеної додаткової угоди, суд приходить до висновку, що виконані земельні роботи по взаємовідносинах позивача з ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» були використані позивачем у його господарській діяльності.

При цьому, судом критично надається оцінка висновкам посадових осіб відповідача з приводу того, що вказані земельні роботи не були використані позивачем у своїй господарській діяльності, оскільки з травня 2023р. позивач вказаний об`єкт нежитлової нерухомості не орендує, з огляду на те, що, по-перше, зазначене спростовується змістом копії Додаткової угоди №2 від 02.01.2024р. до договору оренди частини нежитлового приміщення №3 від 01.12.2021р. за змістом якої договір діяв до 24.11.2024р. (п.1); по-друге, доказів повернення цього об`єкта оренди за актом приймання-передачі орендодавцю саме у травні 2023р. відповідачем не надано, а, відтак, такі твердження відповідача грунтуються лише на його припущеннях, які жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.

А тому, враховуючи наведене та те, що дослідженими копіями первинних бухгалтерських документів, аргументи відповідача щодо не використання виконаних земельних робіт по взаємовідносинах з ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» у своїй господарській діяльності позивача у періоді з грудня 2021р. по травень 2023р. є спростованими, суд приходить до висновку, що висновки відповідача про невикористання у своїй господарській діяльності виконаних земельних робіт по взаємовідносинах позивача з ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» на загальну суму ПДВ 100072,02 грн., в т.ч. в січні 2022 на суму 50036,01 грн. та у жовтні 2022 на суму 50036,01 грн. є безпідставними та необгрунтованими, а відтак, і прийняте на їх основі оспорюване податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2025р. про завищення позивачем податкових зобов`язань з ПДВ є протиправним, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Щодо протиправності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення форми «ПН» № від 19.02.2025р. за яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість та за п.120-1.3 ст.120-1 ПК України застосовано штрафну санкцію на загальну суму 30094,83 грн., суд зазначає про таке.

Зі змісту акту перевірки від 10.01.2025р. та оспорюваного податкового повідомлення-рішення видно, що підставою для нарахування штрафних санкцій за ним були обставини заниження сум податкових зобов`язань внаслідок не нарахування умовного продажу за товари/послуги, що не використані в господарській діяльності підприємства у загальній сумі ПДВ 1253806 грн. та не складено і не зареєстровано в ЄРПН в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, податкових накладних: по операціях з використання товарів не в господарській діяльності підприємства.

Разом з тим, факти використання позивачем товарів (робіт, послуг) не в господарській діяльності підприємства спростовані вище описаними дослідженими судом копіями договорів, первинних бухгалтерських документів, які підтверджують використання таких товарів (робіт, послуг) позивачем у його господарській діяльності, а відтак, суд приходить до висновку, що оскільки факти порушення вимог приписів п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.189.1 ст.189, абз. «г» п.198.5 ст. 198 ПК України з боку позивача судом не встановлено, а відповідачем жодними належними, достатніми і допустимими доказами не доведено, то, і обов`язок по складанню та реєстрації у ЄРПН таких податкових накладних, у позивача також був відсутній.

Тому, податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2025р. про застосування до позивача штрафу у сумі 30094,83 грн. також є протиправним та підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, представником відповідача під час судового розгляду справи не доведено жодними належними, достатніми та достовірними доказами правомірність прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, не спростовані докази, які надані позивачем з урахуванням обставин встановлених судом у відповідності до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, доводи відповідача з приводу того оподаткування безоплатно отриманих ТМЦ в бухгалтерському обліку відображається проводкою Дт 201 Кт 718, оскільки згідно П(С)Б 9 «Запаси» (п.12) первісна вартість таких запасів визначається за їхньою справедливою вартістю, з огляду на те, що у ході судового розгляду справи оприбуткування безоплатно отриманих ТМЦ в бухгалтерському обліку судом не встановлено, акт перевірки також таких висновків не містить ( в акті наявні висновки про вибуття одного товару та оприбуткування іншого товару, який не придбавався позивачем), а відповідачем жодними доказами не доведено.

Інші доводи відповідача уважно вивчені судом, проте, не беруться судом до уваги, оскільки не є юридично значимими та висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу правомірність прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень оспорюваних податкових повідомлень-рішень, суд приходить до висновку, що викладені в акті перевірки від 10.01.2025р. обставини, що слугували підставами для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, є неправомірними та не обгрунтованими, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому оспорювані податкові повідомлення-рішення є такими, що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі вищевказаних висновків, підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 24224 грн. 00 коп. понесені позивачем згідно платіжної інструкції №1073 від 05.06.2025р.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці у період з 11.08.2025р. по 31.08.2025р., повне судове рішення було виготовлене 01.09.2025р.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МІКС-БЕТ УКРАЇНА" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 19.02.2025р. - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №, №, № від 19.02.2025 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а; код ЄДРПОУ ВП 44118658) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІКС-БЕТ УКРАЇНА" (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Терьошкіна, буд. 9; ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 24224 грн. 00 коп. (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири гривні 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 01.09.2025р.

Суддя С.О. Конєва