Справа № 394/810/25
Суддя: Запорожець О. М.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
11.09.2025 2-а/394/10/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Запорожець О.М.

при секретарі: Лясковській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоархангельськ адміністративний позов ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора управління патрульної поліції в Кіровоградській області Колісника Станіслава Леонідовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, зокрема свої вимоги мотивував тим, що працює інструктором з індивідуального навчання з водіння Новоархангельського районного спортивно-технічного клубу ТСО України по трудовому договору.

21 липня 2025 року інспектором управління патрульної поліції Кіровоградській області старшим лейтенантом поліції Колісником Станіславом Леонідовичем відносно позивача винесена постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5277338. Відповідно до винесеної постанови, позивачем нібито було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ст. 1273 КУпАП.

Як зазначено в постанові - 21.07.2025 року о 13:03:14 год. в селищі Новоархангельськ, вул. Центральна, 13 гр. ОСОБА_1 , будучи посадовою особою автошколи Новоархангельського РСТК ТСОУ, у якій здійснював практичну підготовку на транспортному засобі 3A3 Sens н.з. НОМЕР_1 з водієм ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому не мав чинного документа (атестата) спеціаліста з підготовки водіїв транспортного засобу, чим порушив вимоги п.п.24.5 ПДР України, та вимоги п. 18 постанови КМУ 487 від 20.05.2009, Вимоги наказу МВС України номер 954 від 24. 11.2023 року п.3 роз ділу 1.1 чим порушив КМУ № 487, правопорушення передбачено статтею 127-3 КУпАП України.

З даною постановою позивач категорично не погоджується та зазначає, що постанова винесена з порушенням вимог норм матеріального та процесуального права.

Поліцейським під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було дотримано вимог ст. 279 КУпАП, окрім цього вважає, що порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме відповідності до наказу МВС від 07.11.2015 М 1395 (Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за №1408/27853) «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» так п. 9 розділу III Інструкції, а саме: поліцейський, який розглядав справу відхилив клопотання позивача щодо перенесення розгляду справи, яка справа підлягає розгляду, не повідомив позивача за яке порушення він притягається до адміністративної відповідальності, якими доказами це підтверджується, не роз`яснив позивачеві його право користуватися юридичною допомогою адвоката, в даному випадку обмежив його право на користування правничою допомогою або іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, а також не надав можливості позивачу скористатися своїм правом надання пояснень з приводу виявленого правопорушення, що в силу ст. 251 КУпАП, також є доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Вважає, що незабезпечення належної реалізації позивачем прав, встановлених ст. 268 КУпАП до моменту прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення, могло вплинути на прийняте інспектором поліції рішення у даній справі.

При цьому, на місці розгляду справи позивача не було ознайомлено із усіма правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що буде підтверджено матеріалами відеофіксації з нагрудної камери інспектора.

Оскаржувана постанова не містить посилання на будь-які докази, що були використані поліцейським при складанні відповідної постанови. Більш того, не у повному обсязі під час адміністративного провадження досліджена сама подія правопорушення, зокрема спосіб, місце та час вчинення правопорушення, оскільки про такі обов`язкові елементи події адміністративного проступку, в постанові не відображені.

Обов`язок розгляду адміністративних правопорушень, пов`язаних із дорожнім рухом, покладено на патрульних поліцейських. Перш ніж з`ясовувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен водій, чи інша особа, чи підлягають вони адміністративній відповідальності, працівник поліції зобов`язаний назватись (а за потреби - показати посвідчення).

Далі він оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягується до адміністративної відповідальності, пояснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їхні права й обов`язки.

Але інспектор, ігноруючи вище перелічені правила та нормативні акти, терміново набирав постанову, яку згодом пред`явив для підпису.

Фактичний розгляд справи у порядку передбаченому КУпАП не відбувався, також не роз`яснювалися та не з`ясовувалися обставини справи передбачені статтями 268, 279, 280 КУпАП, а також відсутні докази порушення, що є безумовною підставою для скасування вище зазначено постанови.

Окрім вище переліченого не зрозуміло на якій підставі інспектор поліції здійснив зупинку транспортного засобу. Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» - Зупинення транспортного засобу перелічені виключні підстави щодо зупинення транспортного засобу а п. 3. Цією статтею в загалі вказується на те, що - Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. В даному випадку інспектор не проінформував водія про причину зупинки транспортного засобу, чим порушив ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»

Поліцейський зобов`язаний назвати причину зупинки транспортного засобу. Згідно із Законом України «Про Національну поліцію», зупинка транспортного засобу можлива лише за чітко визначених підстав. В той же час причину зупинки автотранспорту, яким позивач керував, поліцейський не міг пояснити.

Позивач, подавав усне клопотання про перенесення розгляду справи, так як потребував правничої допомоги з боку захисника. Але поліцейський, який розглядав справу, відхилив його клопотання вказавши, що йому дається 10 хвилин на те, щоб прибув його захисник, якщо в цей термін не прибуде, то справа буде розглядатися без захисника.

Звернув увагу суду, що в постанові серії EHA №5277338 вказано час руху його автотранспорту 21.07.2025 року о 13:03:14 год. ( часу зупинки автотранспорту немає) і час розгляду та складання постанови вказано 13:08:29 год. тобто позивачеві взагалі не дали час на виклик захисника, якщо порівняти цей час, то фактично час розгляду справи та винесення постанови тривав : 5 хвилин 15 секунд (час зафіксовано в самій постанові).

Тут не тільки прослідковується упереджене ставлення до позивача, а і не бажання розглядати справу по суті та додержання вимог КУпАП та інструкції №1395.

Зазначені обставини вказують на формальний розгляд справи, при винесенні постанови інспектор не дав належної оцінки доводам позивача і не вжив всіх заходів для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин вчинення адміністративного правопорушення, не прийняв до уваги пояснення позивача щодо відсутності у його діях складу саме інкримінованого позивачеві порушення ПДР.

Вважає, що постанова є протиправною, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 1273 КУпАП, так як він не є суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення. Крім цього, уповноваженою особою, яка винесла рішення про притягнення до адміністративної відповідальності позивача неправильно здійснено тлумачення диспозиції ст. 1273 КУпАП, так само як і вимог діючих правил дорожнього руху України, з врахуванням того, що диспозиція статті за якою притягнуто до відповідальності позивача являється бланкетною.

При прийнятті рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення, працівником поліції не надано неналежну оцінку встановленим обставинам, що призвело до безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності завідомо невинуватої особи. Таким чином передбачене правопорушення у своєму складі має спеціального суб`єкта: посадові особи закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичні особи - підприємці.

Разом з тим у постанові про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5277338, у фабулі правопорушення зазначено, що позивач «будучи посадовою особою автошколи Новоархангельського РСТК ТСОУ». Однак працівником поліції не враховано, що позивач працює в Новоархангельському РСТК ТСОУ на посаді «інструктора з індивідуального навчання з водіння Новоархангельського районного спортивно - технічного клубу ТСО України» по трудовому договору та не являється посадовою особою в розумінні Закону, оскільки не наділений організаційно - розпорядчими чи адміністративно - господарськими функціями.

Окрім цього звернув увагу суду, що позивач, як водій, не допустив будь-яке із порушень, передбачене ст. 1273 КУпАП, за які його слід було зупинити, у зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції, зокрема й перевірка та складання постанови, є неправомірними оскільки ним ніякого порушення у розумінні ст. 1273 КУпАП не вчинялося, а інспектором поліції не надано доказів правопорушення.

Наголосив на тому, що суб`єктами відповідальності за ст. 1273 КУпАП виступають виключно посадові особи закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів або фізичні особи-підприємці, що проводять підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.

Наведене, свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності саме, як посадову особу Новоархангельському РСТК ТСОУ, доказів на підтвердження того, що саме він є суб`єктом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 1273 КУпАП суду не надано.

Тобто, розгляд справи про адміністративне правопорушення було проведено без встановлення належних і допустимих доказів про вчинення позивачем поставленого йому у вину проступку.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Натомість в основу суті проступку, яка була зазначена у постанові, були покладені лише певні висновки самого інспектора поліції без зазначення відповідних доказів.

Посилання службових осіб суб`єкта владних повноважень на наявність певних особистих візуальних спостережень та його внутрішні переконання, певні судження і висновки (думки, тощо) щодо вчинення позивачем поставленого йому у вину проступку (проступків) є абсурдними, оскільки спостереження, переконання, судження та висновки, навіть суб`єкта владних повноважень, мають суб`єктивний характер, і у розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 77 КАС України не є доказами.

При цьому, звернув увагу суду також і на ту обставину, що інспектор не встановив та не дослідив належні і допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Таким чином, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджено.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративно правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Позивач просить суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення Інспектора управління патрульної поліції в Кіровоградській області старшого лейтенанта поліції Колісника Станіслава Леонідовича серії ЕНА №5277338 від 21 липня 2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ст. 1273 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн., а також справу про адміністративне правопорушення закрити /а.с.1-5/.

Відповідачі, через свого представника, скористалися своїм правом та надали суду відзив, в якому зазначили, що 21.07.2025 о 13 год. 03 хв. при здійсненні патрулювання екіпажем в складі інспектора УПП в Кіровоградській області ДПП старшого лейтенанта поліції Колісника Станіслава Леонідовича спільно із напарником, було зафіксовано факт адміністративного правопорушення, а саме в смт Новоархангельськ, по вул. Центральна, буд. 13 гр. ОСОБА_1 , будучи посадовою особою автошколи Новоархангельського РСТК ТСОУ, який здійснював практичну підготовку на транспортному засобі ЗАЗ Sens н.з. НОМЕР_2 водія ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому не мав чинного документа (атестата) спеціаліста з підготовки водіїв транспортного засобу, чим порушив вимоги п.п. 24.5 ПДР України, та вимоги п.18 постанови КМУ 487 від 20.05.2009, вимоги наказу МВС України номер 954 від 24.11.2023 року п.3 розділу 1, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 1273 КУпАП.

Зауважив, що відповідно до п. 18 постанови КМУ №487 від 20.05.2009 для вивчення Правил дорожнього руху, будови та експлуатації транспортних засобів, основ безпеки руху залучаються атестовані спеціалісти, які відповідають кваліфікаційним вимогам, визначеним спільним наказом МВС, МОН, Мінтрансзв`язку та Мінпраці.

Наголосив, що позивач, як посадова особа, повинен знати й неухильно дотримувати вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, і розуміти, що в сукупності порушень вимог чинного законодавства, що регулює дорожній рух, був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Щодо відсутності у ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) атестата спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів. Звернув увагу суду на те, що відповідно до наданої довідки про надання інформації з системи ІПНП, громадянин ОСОБА_1 не отримував атестата спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів. Зазначена довідка долучена до відзиву. Крім того, відповідно до офіційної інформації, оприлюдненої на вебсайті Регіонального сервісного центру ТСЦ МВС (протокол №16/1К від 18.07.2025 року), у переліку спеціалістів, які залучаються до процесу підготовки та перепідготовки водіїв транспортних засобів у Кіровоградській області, ОСОБА_1 не значиться як особа, яка має відповідний атестат.

Також з метою об`єктивного з`ясування обставин справи відповідачем було направлено офіційний запит до ТСЦ МВС 3541 у місті Кропивницький щодо перевірки наявності або відсутності відповідного атестата у ОСОБА_1 . В отриманій відповіді від Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) Територіальний сервісний центр МВС № 3544 було зазначено, що ОСОБА_1 атестат спеціаліста не отримував.

Звернув увагу суду на те, що як на місці події, так і у своїй позовній заяві

ОСОБА_1 фактично не заперечує, що у нього відсутній атестат спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів. Це чітко зафіксовано на відео з нагрудної камери №472641, зокрема в проміжку часу з 11:44:55 по 11:46:52.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах Правил дорожнього руху.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших.

На підтвердження вищевказаних обставин, до матеріалів адміністративної справи додано відео-фіксацію вчинення безпосереднього правопорушення та розгляд справи від 21.07.2025, у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026.

Стосовно реалізації позивачем своїх прав, як особи, що притягається до адміністративної відповідальності зазначив наступне.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення відбувався у відповідності до норм чинного законодавства.

Водія було повідомлено про суть скоєного ним правопорушення та роз`яснено йому права передбачені ст. 268, 307, 308 КУпАП та ст. 63 Конституції, що підтверджується відео записом з місця події ( тайм-код на відео 12:31:20-12:35:05 та 13:00:48-13:03:00).

Посилання позивача на нібито допущені порушення під час розгляду справи є голослівними, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а також не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач, надаючи суду завідомо неправдиву інформацію щодо фактичних обставин справи, намагається таким чином ввести суд в оману та уникнути адміністративної відповідальності.

Звернув увагу суду на те, що під час розгляду справи позивач заявляв усне клопотанням про надання можливості скористатися правничою допомогою. При цьому інспектор поліції жодного разу не перешкоджав реалізації цього права, не відмовляв у його наданні та забезпечував достатній час для залучення та отримання юридичної допомоги.

Зауважив, що беручи до уваги, що за увесь час від початку розгляду адміністративної справи до винесення постанови позивач так і не скористався своїм правом на отримання правової допомоги вважаю, що поліцейські жодним чином не перешкоджали і не позбавляли особу можливості реалізувати свої права (тайм-код на відео 12:34:05-13:16:00). З наведеного зазначив, що за приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій на тривалий час не передбачено жодним нормативним актом. Також чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язкової участі захисника під час розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. У той же час твердження позивача щодо нехтування його правами передбаченими ст. 268 КУпАП є такими, що не спростовують самого факту вчинення ним адміністративного правопорушення, а відтак, не є підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєне позивачем правопорушення.

З моменту фактичного початку спілкування інспектора з водієм і до винесення оскаржуваної постанови минуло понад одну годину. Таким чином, у позивача було цілком достатньо часу, щоб викликати адвоката або отримати юридичну консультацію.

Позивач скористався своїми правами у повній мірі та на власний розсуд. Інспектором при розгляді адміністративної справи стосовно позивача було належним чином та відповідно до чинного законодавства досліджено усі необхідні для прийняття рішення по справі докази та обставини відповідно до ст.251, 252, 268 КУпАП.

У відповідності до чинного законодавства, розглянувши справу у присутності позивача, у порядку ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП було винесено постанову по справі про накладення адміністративного стягнення в межах санкції передбаченої ст. 1273 КУпАП, а саме штраф у сумі 8500 гривень.

Постанова складена відповідно до ст.283 КУпАП містить всі необхідні реквізити визначені КУпАП, а саме: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Бланк винесеної постанови цілком відповідає інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, зокрема ч. 5 Розділу IV вищевказаної інструкції визначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у

додатку 5 до цієї Інструкції.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що в оскаржуваній постанові чітко вказана суть порушення чинних Правил дорожнього руху України. Оскільки, доказів які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем не надано, вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо доказів зазначив, що відповідно до ст. 283 КУпАП оскаржувана постанова серії ЕНА №5277338 від 21.07.2025 року містить всі вимоги визначені КУпАП. Згідно графи 7 «До постанови додаються» зазначено технічні засоби, на які здійснювалася відео фіксація.

ОСОБА_1 не наводить жодних обставин підтверджених доказами, які б виключали його провину у вчиненні адміністративного правопорушення згідно до поданих відповідачем доказів.

Гулим Юрієм не надано жодних доказів, які б свідчили про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 1273 КУпАП.

Щодо тверджень позивача в позовній заяві: «я не являюсь посадовою особою в розумінні закону, оскільки не наділений організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими функціями».

Звернув увагу суду, що позивач на місці події жодним чином не заперечує факт відсутності відповідного атестату спеціаліста, а також факт здійснення 21.07.2025 практичної підготовки водія ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, позивач до суду надає довідку, відповідно до якої ОСОБА_1 працює на посаді інструктора індивідуального навчання водінню Новоархангельського РСТК ТСО України по трудовому договору, відтак перебуває в трудових відносинах із Новоархангельським РСТК ТСО України.

Представник відповідачів просить суд у задоволені позовних вимог про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, відмовити в повному обсязі /а.с.19-29/.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив аналогічні обставини викладені в позові та просив задовольнити поданий позов в повному обсязі /а.с.48-49/.

Позивач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити /а.с.60/.

Представник відповідачів в судовому засіданні просив повністю відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши представника відповідачів та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення (ч. 2 ст. 2 КАС України).

П. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (частини1, 3, 4 ст. 6 КАС України).

П. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України вказує, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом (ч. 1 ст. 25 КАС України).

Ч. 1 ст. 286 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі. Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

29.07.2025 року з дотриманням правил підсудності ухвалою суду відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду, з метою реалізації сторонами їх прав їм спрямовано копію ухвали.

Ст. 1 КУпАП встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ч. 1 ст. 7 КУпАП вказує на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Дана норма кореспондується в ч. 1 ст. 6 КАС України відповідно до якої суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В ст. 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості.

В розумінні ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі світлокопії постанови серії ЕНА №5072662 від 26.06.2025 року слідує, що 21.07.2025 року о 13:03:14 (селище Новоархангельськ вулиця Центральна, 13) ОСОБА_1 , будучи посадовою особою автошколи Новоархангельського РСТК ТСОУ, у якій здійснював практичну підготовку на транспортному засобі 3A3 Sens н.з. НОМЕР_1 водієм ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому не мав чинного документа (атестата) спеціаліста з підготовки водіїв транспортного засобу, чим порушив вимоги п.п.24.5 ПДР України, та вимоги п. 18 постанови КМУ 487 від 20.05.2009, Вимоги наказу МВС України номер 954 від 24. 11.2023 року п. 3 розділу 1.1, чим порушив КМУ № 487. Дій позивача кваліфіковано за правопорушення передбачено статтею 127-3 КУпАП України.

Суд звертає увагу на те, що ні відповідачами, ні їх представником не надіслано до суду протоколу про адміністративне правопорушення.

Диспозиція ст. 1273 КУпАП сформульована у формі бланкетної норми права, тобто норми права, яка не містить певних правил поведінки, зазначені правила встановлюються органами держави.

Зазначені в ній порушення (правила поведінки) встановлюються Правилами дорожнього руху, Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 487 «Про затвердження Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів», Наказом Міністерство Внутрішніх Справ України від 24.11.2023 № 954 «Про затвердження Переліку вимог до закладів, що проводять підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та кваліфікаційних вимог до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку».

Відповідно до диспозиції ст. 1273 КУпАП відповідальність настає за порушення посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами - підприємцями встановленого порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а саме: здійснення підготовки, перепідготовки водіїв транспортних засобів особою, яка не має чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів; допуск осіб, які не склали теоретичний іспит, до практичної підготовки водіїв; проведення практичної підготовки водіїв з використанням транспортних засобів, обладнаних з порушенням вимог Правил дорожнього руху, або особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 1273 КУпАП, є суспільні відносини у сфері порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 1273 КУпАП, щодо нашої ситуації полягає у порушенні посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами - підприємцями встановленого порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а саме: здійснення підготовки водіїв транспортних засобів особою, яка не має чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 1273 КУпАП умисел.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 1273 КУпАП можуть бути посадові особи закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичні особи підприємці.

Аналізуючи вищезазначені норми матеріального та процесуального права, приходжу до наступного висновку, що адміністративне правопорушення передбачене ст. 1273 КУпАП вчиняється з прямим умислом.

П. 24.5 ПДР України визначено, що навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.

П. 18 Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року передбачено, що для теоретичної та практичної підготовки залучаються атестовані в установленому законодавством порядку спеціалісти. Особи, що залучені до підготовки водіїв, зобов`язані мати особову медичну книжку.

В п. 3 Переліку вимог до закладів, що проводять підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та кваліфікаційних вимог до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 24 листопада 2023 року № 954, зареєстрованого в Міністерстві

юстиції України 11 грудня 2023 р. за № 2161/412173 зазначено, що заклади для забезпечення підготовки (теоретичної та/або практичної), перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів (далі - водії) повинні мати матеріально-технічну базу та атестованих спеціалістів.

Порушення зазначених правил інкримінується позивачу.

Згідно із положенням ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

В розрізі поняття ст. 1 Закону України «Про поліцію» Національна поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції відповідно до ст. 2 Закону України «Про поліцію» є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої.

Ст. 3 Закону України «Про поліцію» наголошує на тому, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

В п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху. В ч. 2 зазначеної статті наголошується, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З цього вбачається, що працівник поліції повинен всіляко сприяти в реалізації прав суб`єктом щодо якого у нього є певні застереження.

Ст. 258 КУпАП містить випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а саме протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 1162, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору. Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим суд відмічає, що доказ повинен бути відносним та допустимим. Відносний доказ - це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. Допустимим доказом є доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами.

Учасники адміністративного провадження, як і позивач так і відповідачі, через свого представника відповідно, надали докази на підтвердження обставин, викладених у позові так і спростування обставин, викладених у позові.

Відповідно до положень частин 2, 3 та 4 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Під посадовими особами слід розуміти - керівників і заступників керівників державних органів та їх апарату, інших державних службовців, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій, а посада - первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, підприємства, установи чи організації з відповідними службовими повноваженнями та обов`язками. Посада обумовлює коло функціональної діяльності та службовий статус.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Суд вказує, що процедура підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів акредитованими у встановленому законодавством порядку закладами (у тому числі філіями чи відокремленими підрозділами юридичних осіб), які здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначена Порядком підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, який затверджений постановою КМУ № 487 від 20.05.2009 року.

Згідно п. 3 Порядку - теоретична і практична підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, що експлуатуються на вулично-дорожній мережі загального користування, проводяться закладом, що закріплений за територіальним сервісним центром МВС за його місцезнаходженням.

Відповідно до п. 18 Порядку - теоретичної та практичної підготовки залучаються атестовані в установленому законодавством порядку спеціалісти.

Відповідно інформації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не отримував чинного документа (атестата) спеціаліста з підготовки водіїв транспортного засобу /а.с.32/.

Згідно з довідкою, виданою директором Новоархангельського РСТК ТСО України, позивач працює на посаді інструктора з індивідуального навчання водінню Новоархангельського районного спортивно-технічного клубу ТСО України по трудовому договору, та не є посадовою особою підприємства /а.с.10/.

Суд зазначає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ст. 1273 КУпАП інспектор мав був перевірити чи дійсно останній є суб`єктом зазначеного вище правопорушення, однак інспектором цього не було зроблено,чим порушено вимоги ст. 280 КУпАП.

З контексту ст. 1273 КУпАП випливає, що суб`єктом відповідного проступку може бути не будь-яка посадова особа в апріорі, а посадова особа суб`єкта (закладу, його філії чи інших відокремлених підрозділів, фізична особа - підприємець), яка спеціалізується на транспортній діяльності.

Відповідно до Розділу V Глави 12 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників випуск 69 «Автомобільний транспорт» затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 14.02.2006 року № 136 ( у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 21.08.2019 року № 656) завданнями та обов`язками інструктора з індивідуального навчання водінню колісних транспортних засобів визначено, що він (інструктор) розробляє маршрутні карти для відпрацювання вправ з водіння транспортних засобів під наставництвом майстра виробничого навчання. Складає на кожну вправу план заняття, керується графіком черговості навчання транспортних засобів (роботи на техніці) й розкладом занять. Відпрацьовує з учнями (слухачами) вправи з водіння транспортних засобів відповідно до програми навчання на встановлених маршрутах (автодромі, майданчику). Здійснює записи в індивідуальних книжках обліку практичних робіт і водіння, дорожніх листах. Знає закріплених за ним учнів (слухачів), прищеплює їм навички водія, елементи взаємоповаги й етики поведінки на маршрутах руху. Працює у взаємодії з викладачами та майстрами виробничого навчання, бере активну участь у виховній роботі, проводить з учнями (слухачами) індивідуальну навчально-виховну роботу. Утримує закріплений за ним транспортний засіб у постійній готовності до занять, якісно й своєчасно проводить роботи з його технічного обслуговування та ремонтування. Бере участь в обладнанні та вдосконаленні навчального автодрому, підтримує його елементи в робочому стані.

Інструктор повинен знати: вимоги нормативно-методичних документів з питань навчання водінню; навчальні плани й програми з водіння, будови й експлуатації транспортних засобів; методику практичного навчання водінню; правила та норми безпеки навчання та праці, правила життєдіяльності.

Кваліфікаційні вимоги - інструктор з індивідуального навчання водінню I категорії: професійна (професійно-технічна) освіта, спеціальна підготовка за встановленою програмою. Кваліфікаційний рівень аналогічно до вимог водія 1 класу. Стаж роботи за професією інструктора з індивідуального навчання водінню II категорії - не менше 5 років. Інструктор з індивідуального навчання водінню II категорії: професійна (професійно-технічна) освіта, спеціальна підготовка за встановленою програмою. Підвищення кваліфікації, кваліфікаційний рівень аналогічно до вимог водія 2 класу. Стаж роботи за професією інструктора з індивідуального навчання водінню - не менше 3 років. Інструктор з індивідуального навчання водінню: професійна (професійно-технічна) освіта, спеціальна підготовка за встановленою програмою. Стаж роботи за професією водія автотранспортних засобів або водія мототранспортних засобів - не менше 3 років. Позитивні висновки за всіма параметрами професійного добору.

З огляду на викладене суд констатує, що позивач не є посадовою особою Новоархангельського РСТК ТСОУ, тобто не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ст. 1273 КУпАП та не може нести відповідальність за значеною статтею.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, суд приходить до переконливого висновку, що відповідач у справі діяв не на підставах та не у спосіб визначений законом, зокрема не встановив особу порушника, не виконав положення ст. 280 КУпАП України, а також те, що суду не було надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження винуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 1273 КУпАП.

Ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Отже притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що матеріалами адміністративної справи (належними та допустимими доказами) не доведено того, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ст. 1273 КУпАП, і отже, на думку суду, відсутні суб`єктивна та об`єктивна сторони зазначеного правопорушення, які є обов`язковими складовими будь-якого адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, на переконання суду, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 1273 КУпАП.

Підстава закриття в справі про адміністративне правопорушення у разі відсутності складу адміністративного правопорушення регламентована в п. 1 ст. 247 КУпАП.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про скасування оспорюванної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 19, 62 Конституції України,ст. ст. 1, 2, 3, 35 Закону України «Про поліцію», ст. ст. 1, 7, 9, 10, 1273, 251, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 6, 19, 20, 25, 77, 229, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 268, 286 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора управління патрульної поліції в Кіровоградській області Колісника Станіслава Леонідовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5277338 від 21.07.2025 року складену стосовно ОСОБА_1 .

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 127-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст. 286 КАС України та розділом ІІІ глави 1 КАС України протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 11 вересня 2025 року.

Суддя: