Справа № 280/1901/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 вересня 2025 року Справа № 280/1901/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійною фонду України в Запорізькій області (далі-відповідач) , в якій позивач просить суд:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо здійснення призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), із застосуванням невірного показника середньої заробітної плати в Україні з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), пенсію за віком відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за 3 календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії, а саме за 2018-2020 роки, починаючи з 28.12.2021.

Ухвалою судді від 24.03.2025 адмінінститивний позов залишено без руху.

Ухвалою судді від 09.04.20205 визнано неповажними підстави поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за період з 28.12.2021 по 15.09.2024 Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - повернуто позивачеві в частині позовних вимог за період з 28.12.2021 по 15.09.2024.

Ухвалою судді від 09.04.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що він з 03.01.2017 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років у відповідності до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення». 28.12.2021 позивач звернувся до Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Тобто, з 28.12.2021 позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058. Однак, Відповідачем при розрахунку пенсії позивача в 2021 році було неправомірно та безпідставно взято показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2014-2016 роки, хоча в 2021 році мав застосовуватись (враховуватись) показник середньої заробітної плати по Україні за 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, тобто за 2018- 2020 роки.

Представником позивача 09.07.2025 подано заяву про заміну відповідача та уточнену позовну заяву, у якій просить, з урахуванням заяви від 11.07.2025, розглядати справу за новою редакцією позовних вимог та складу учасників справи, а саме:

-замінити відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області ;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в у Київській й області щодо здійснення призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), із застосуванням невірного показника середньої заробітної плати в Україні з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), пенсію за віком відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за 3 календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії, а саме за 2018-2020 роки, починаючи з 16.09.2024.

В обґрунтування зазначено, що згідно листа управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вбачається, що заяву позивача від 28.12.2021 за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Ухвалою суду від 11.07.2025 клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача та зміну (часткову) позовних вимог у справі - задоволено. Прийнято до розгляду уточнену позовну заяву вх. № 34752 від 09.07.2025, з урахуванням заяви вх. № 35110 від 11.07.2025 та розглядати справу з урахуванням змінених позовних вимог. Заміноно відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ).

Розгляд адміністративної справи розпочато спочатку.

04.08.2025 на адресу суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що Відповідачем вірно у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахування середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки. Відповідач зазначає, що позивач помилково вважає, що їй було заново призначено пенсію за віком, оскільки фактично відбулось переведення позивача з одного виду пенсії на інший. За вищевказаних підстав, у задоволенні позову просить відмовити. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивач з 03.01.2017 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та йому первинно призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

26.12.2021 позивачу виповнилося 60 років, що підтверджується копією паспорту.

28.12.2021 позивач звернувся до Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Заява направлена для розгляду за принципом екстериторіальності до Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області.

З 28.12.2021 позивачу відповідачем призначено пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV із застосуванням середньої заробітної плати за 2014-2016 роки.

На звернення позивача, ГУ УПФУ в Запорізькій області листом від 13.03.2025 повідомив про те, що пенсія позивача розрахована вірно у відповідності до Закону №1058-IV з урахування середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки.

Вважаючи, протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку застосовуючи показник середньої заробітної плати по Україні за 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, тобто 2018-2020 роки, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Далі - Закон №1058-IV) за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск: К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 +... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Водночас ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-IV.

Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Суд вважає, що оскільки позивачу з 03.01.2017 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (який передбачає особливі підстави та порядок призначення пенсії), а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач звернувся вперше 28.12.2021, то відповідач протиправно не призначив позивачу пенсію за віком та не розрахував її з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, факт отримання позивачем до досягнення пенсійного віку пенсії за вислугу років за Законом України "Про пенсійне забезпечення", а не за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не позбавляє позивача права на призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2018-2020 роки, з 16.09.2024.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем у позовній заяві заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн. 00 коп.

Частинами 1 та 2 ст. 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду подано: Договір про надання правничої допомоги б/н від 26.02.2025; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; Ордер на надання правничої (правової) допомоги; Додаткову угоду №1 від 14.03.2025 до Договору про надання правничої допомоги б/н від 26.02.2025; Акт виконаних робіт від 14.03.2025; Товарний чек від 14.03.2025.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076-VI від 05.07.2012 (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону, видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

В Додатковій угоді №1 від 14.03.2025 до Договору про надання правничої допомоги №б/н від 07.03.2025 зазначено: «… Надання консультації, складення та подання заяви до ГУ ПФУ в Запорізькій області та складення позовної заяви про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити певні дії ГУ ПФУ в Запорізькій області - 8000 гривень».

Згідно з Актом виконаних робіт від 14.03.2025 адвокатом було надано послуги загальною вартістю 8000,00 грн.: надання консультації, складення та подання заяви до ГУ ПФУ в Запорізькій області та складення позовної заяви про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити певні дії ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Суд враховує висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 23.12.2021 у справі №755/7943/20-ц про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Відповідно до викладеного у постанові висновку цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду.

За наведеного, суд приходить до висновку, що присудженню позивачу підлягають витрати на правову допомогу в сумі 8000,00 грн, яка є обґрунтованою.

За таких обставин, понесені позивачем витрат з правничої допомоги у розмірі 8000,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 968, 96 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 263 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (008500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ) щодо здійснення призначення пенсії за віком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), із застосуванням невірного показника середньої заробітної плати в Україні з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за 3 календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії, а саме за 2018-2020 роки, починаючи з 16.09.2024.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. та сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова