Справа № 120/7803/25
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 вересня 2025 р. Справа № 120/7803/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Бубнівський" про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернулося до суду з адміністративним позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Бубнівський" про стягнення заборгованості.

Позовні вимог обґрунтовано відмовою ліквідаційної комісії СВК "Бубнівський" у включенні капіталізаційних платежів до кредиторських вимог.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Зокрема, акцентував увагу на тому, що обов`язок щодо капіталізації платежів покладається на ліквідаційну комісію за рішенням суду, що винесено за позовом потерпілого, а не суб`єкта владних повноважень.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якому вказано на безпідставність доводів відповідача. Так, зауважено, що у разі ліквідації підприємства фінансування витрат, пов`язаних із страхуванням від нещасного випадку на виробництві, здійснюється шляхом капіталізації зобов`язань з передачею Пенсійного фонду України відповідних коштів.

Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено такі обставини.

В головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області перебуває на обліку особова справа потерпілого на виробництві ОСОБА_1 , який отримав трудове каліцтво, під час нещасного випадку на підприємстві СВК "Бубнівський".

ОСОБА_1 призначено страхову виплату у розмірі 4100,12 грн щомісячно з 01.03.2024 року безстроково.

11.02.2025 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи СВК "Бубнівський" в результаті ліквідації та встановлено строк для пред`явлення кредиторам своїх вимог до 10.04.2025 року.

Так, 26.02.2024 року позивачем направлено відповідачу заяву про включення капіталізованих платежів до кредиторських вимог на суму 863977,29 грн.

Від голови ліквідаційної комісії СВК "Бубнівський" надійшла відповіді від 21.03.2025 року про відмову у визнанні кредиторських вимог на вказану суму та включення її до ліквідаційного балансу.

У зв`язку із вказаним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується таким.

Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №1105-XIV) визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1105-XIV соціальне страхування здійснюється за принципами: 1) законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; 2) обов`язковості страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом; 3) державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; 4) обов`язковості фінансування витрат, пов`язаних із наданням страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; 5) формування та використання коштів соціального страхування на засадах солідарності та субсидування; 6) диференціації розміру виплати допомоги залежно від страхового стажу; 7) економічної заінтересованості суб`єктів страхування в поліпшенні умов і безпеки праці; 8) цільового використання коштів соціального страхування; 9) відповідальності роботодавців та страховика за реалізацію права застрахованої особи на страхові виплати та соціальні послуги згідно з цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону №1105-XIV уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України. Правовий статус, порядок утворення та діяльності уповноваженого органу управління визначаються відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Уповноважений орган управління є держателем та адміністратором електронного реєстру листків непрацездатності як складової частини реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 22 Закону № 1105-XIV страхова виплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначається та здійснюється за основним місцем роботи (діяльності).

У разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації страхові виплати за страховими випадками, які настали до ліквідації (реорганізації), здійснюються застрахованим особам правонаступником, а в разі відсутності правонаступника - територіальним органом уповноваженого органу управління за місцем здійснення обліку ліквідованого підприємства, установи, організації як страхувальника (абзац 3 частини 1 статті 22 Закону № 1105-XIV)

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 року № 95 "Деякі питання капіталізації платежів у випадках ліквідації страхувальників" установлено, що капіталізація платежів у випадках ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством) страхувальника для задоволення вимог, що виникли із його зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованих осіб, здійснюється до Пенсійного фонду України у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 986.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 986 затверджено Порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників (далі - Порядок № 986), відповідно до якого здійснюється капіталізація платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством) страхувальника (далі - платежі) для задоволення вимог, що виникли із його зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 986 у цьому Порядку термін капіталізація платежів означає визначення суми грошових зобов`язань страхувальника у випадку його ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством), що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам, які належить сплатити до Фонду соціального страхування України для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Згідно із пунктом 3 Порядку №986 капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.

Відповідно до пунктів 7 - 8 Порядку № 986 капіталізація платежів включає заборгованість страхувальника з виплат, пов`язаних із його зобов`язаннями відшкодувати шкоду, заподіяну життю або здоров`ю застрахованої особи, а саме суми одноразової допомоги, щомісячних виплат втраченого заробітку, витрат на догляд за потерпілим і виплат за листками непрацездатності.

У кредиторських вимогах Фонду соціального страхування України до страхувальника, щодо якого розпочато ліквідацію, зазначається сума грошових зобов`язань, обчислена з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації.

Суми капіталізованих платежів відповідно до зазначених кредиторських вимог у випадках ліквідації страхувальника перераховуються робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, у якому страхувальник перебуває на обліку.

Отже, встановлений Кабінетом Міністрів України порядок надходження до Фонду капіталізованих платежів у випадках ліквідації страхувальників (суб`єктів підприємницької діяльності) означає, що у разі припинення страхувальник, який у процесі своєї діяльності заподіяв шкоду життю чи здоров`ю працівників, зобов`язаний внести до Фонду належну таким працівникам грошову суму з урахуванням заборгованості за попередні роки та потреби у майбутніх виплатах. Визначення механізму надходження таких платежів дає змогу Фонду забезпечити створення резерву коштів для покриття витрат на страхові виплати та надання медико-соціальних послуг потерпілим, які отримали виробничі травми чи професійні захворювання на підприємствах, які ліквідовані без правонаступника.

Як встановлено частиною 2 статті 1205 ЦК України, у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом. У разі відсутності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для капіталізації платежів, які підлягають сплаті, обов`язок щодо їх капіталізації покладається на ліквідаційну комісію на підставі рішення суду за позовом потерпілого.

Зі змісту наведеного слідує, що вимоги частини 2 статті 1205 ЦК України та положення Порядку № 986 щодо капіталізації платежів поширюються на всі випадки ліквідації юридичних осіб.

Аналогічна правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.05.2020 року у справі №809/1738/17.

Суд зазначає, що у відносинах капіталізації платежів завжди беруть участь три учасники, а саме (1) Фонд та його робочі органи, (2) застрахована особа, тобто фізична особа, яка підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок, та (3) страхувальник, тобто роботодавець, який зобов`язаний сплачувати єдиний внесок.

Водночас, метою капіталізації платежів є задоволення вимог, що виникли із зобов`язань Фонду перед застрахованою особою, яка стала потерпілою внаслідок заподіяння їй шкоди життю та здоров`ю від нещасного випадку на виробництві.

Отже, капіталізація платежів полягає у визначенні суми коштів, яку Фонд повинен сплатити застрахованій особі за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності застрахованої особи, або смерті потерпілого, у зв`язку з ліквідацією страхувальника.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 отримав травму внаслідок нещасного випадку на виробництві та йому призначено страхову виплату у розмірі 4100,12 грн щомісячно.

Для визначення періоду, за який розраховувалася капіталізація платежів головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області використано дані середньої очікуваної вартості тривалості життя осіб, надані Державною службою статистики України.

Відтак, відповідачеві нараховано суму у розмірі 863977,29 грн.

Не зважаючи на заявлення позивачем кредиторських вимог до відповідача, сума капіталізованих платежів відповідачем не відшкодована. Доказів сплати зазначеної суми капіталізованих платежів не надано.

Окрім того, суд зауважує, що позбавлений можливості надавати оцінку платоспроможності відповідача.

Отже, відповідач, всупереч наведеним правовим нормам, не виконав обов`язок щодо проведення капіталізації платежів для продовження страхових виплат особі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №925/1005/18 викладено висновок про те, що такі правовідносини, а саме, спори, пов`язані із стягненням з особи, що ліквідується, страхових платежів, капіталізованих на майбутні періоди, підлягають розгляду відповідно до правил КАС України.

Суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 1105-XIV з 01.01.2023 року уповноваженим органом управління у системі загальнообов`язкового державного страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 72 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" джерелами формування коштів Пенсійного фонду є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, оскільки капіталізовані платежі відповідач не сплатив, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, ) до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Бубнівський" (вул. Захисників України, 1, с. Бубнівка, Гайсинський р-н, Вінницька обл., ) про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу "Бубнівський" суми платежів, які підлягають капіталізації у розмірі 863977,29 грн на користь головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович