Справа № 160/12269/25
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 вересня 2025 рокуСправа №160/12269/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Златіна С.В.,

за участі секретаря судового засідання - Дубина Ю.О.

представника позивача - Натолока Ю.В.

представника відповідача (заявника) - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду у справі за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 134 533,27 грн., -

УСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.072025 року у справі № 160/12269/25 позов задоволено:

стягнуто податковий борг з фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету у розмірі 134 533,27 грн.

Відповідач 26.08.2025 року подав клопотання про розстрочення виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2025 року у справі № 160/12269/25, згідно графіку погашення боргу: до 15.09.2025 року погашення боргу у розмірі 44844,43 грн., 15.10.2025 року погашення боргу у розмірі 44844,43 грн., 15.11.2025 року погашення боргу у розмірі 44844,43 грн.,

Клопотання обгрунтовано тим, що сума податкового боргу стягнутого рішенням суду значно перевищує суму отриманого доходу. Доказів отримання відповідачем доходів матеріали справи не містяться. Сума податкового боргу 134533,27 грн., яка підлягає стягненню на виконання рішення суду, є значною для відповідача та сплата податкового боргу може призвести до скрутного фінансового становища відповідача. Вказані обставини пояснюють причини неможливості погашення відповідачем заборгованості за наведених вище обставин.

Ухвалою суду від 02.09.2025 року розгляд заяви призначено до розгляду у судовому засіданні на 10.09.2025 року о 09-30 год.

Позивач надав суду письмові пояснення на заяву відповідача, у яких просить суд відмовити у задоволенні заяви відповідача через її необгрунтованість та безпідставність. Відсутність коштів не є підставою для звільнення від виконання зобов`язань . Воєнний стан не є універсальною підставою для невиконання зобов`язань зі сплати податків.

Позивач у судовому засіданнні заперечував проти заяви відповідача.

Відповідач подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа №140/279/21.

Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

Також суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки Суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі №420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі №200/3958/19-а.

Відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення визначає стаття 378 КАС України.

Відповідно до ст.378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З аналізу положень частин першої, третьої статті 378 КАС України суд робить висновок, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин.

Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 800/203/17.

Конкретних обставин, які перешкоджають виконанню судового рішення з об`єктивних причин саме відповідачем, на думку суду, не наведено: відповідач не надав суду доказів відсутності грошових коштів на рахунках відповідача.

Факт декларування відповідачем доходу за 2024 рік у розмірі 27770,19 грн. згідно податкової декларації не підтверджує факт відсутності у відповідача можливості виконати судове рішення, оскільки не підтверджує наявність або відсутність грошових коштів у відповідача, оскільки відповідач у інших податкових періодах міг отримувати дохід у розмірі, який є достатнім для сплати податкового боргу.

Суд також враховує тривалий час не виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати податків.

Зважаючи на це, суд вважає, що заявником не подано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, а також підтвердження обставин з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення слід відмовити за необґрунтованістю такої.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.243, 248, 378 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду у справі за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 134 533,27 грн., - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали відповідно до вимог ст.295 КАС України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України

Суддя С.В. Златін