Справа № 500/3731/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/3731/24 пров. № А/857/35041/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року, головуючий суддя Подлісна І.М., постановлена у м. Тернопіль, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

За наслідками апеляційного перегляду рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ГУПФ щодо не проведення індексації пенсії ОСОБА_1 з 12.12.2023 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії 1,197, та з 01.03.2024, із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії 1,0796; зобов`язано ГУПФ провести щорічну індексацію пенсії за віком ОСОБА_1 шляхом її перерахунку із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, з 12.12.2023 року у розмірі 1,197 та з 01.03.2024 у розмірі 1,0796, відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV та виплатити ОСОБА_1 проіндексований розмір пенсії, з урахуванням фактично виплачених сум. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУПФ за період з 01.03.2023 року по 11.12.2023 рокуз алишено без розгляду.

12.06.2025 року до суду надійшла заява позивача про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення, відповідно до якої просив змінити спосіб і порядок виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року у справі №500/3731/24 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 у розмірі 10846,37 грн, на коефіцієнт збільшення відповідно до постанов зазначених в судовому рішенні, а саме:

- з 12.12.2023 року з урахуванням показника середньої заробітної плати - 12 983,10 грн (10846,37 х 1,197);

- з 01.03.2024 року з урахуванням показника середньої заробітної плати - 14 016,56 грн (10846,37 х 1,197 х 1,0796).

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення задоволено; встановлено порядок виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2025 року при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 у розмірі 10846,37 грн, на коефіцієнт збільшення відповідно до постанов зазначених в судовому рішенні, а саме:

- з 12.12.2023 року з урахуванням показника середньої заробітної плати - 12 983,10 грн (10846,37 х 1,197);

- з 01.03.2024 року з урахуванням показника середньої заробітної плати - 14 016,56 грн (10846,37 х 1,197 х 1,0796).

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, ГУПФУ в Тернопільській області подало апеляційну скаргу на неї, в якій апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову постанову, якою в задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення відмовити.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що заявниця не навела жодної обставини, існування якої ускладнює виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі №500/3731/24 або робить її виконання неможливим. Крім того зазначає, що резолютивна частина ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року фактично змінила суть резолютивної частини постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі №500/3731/24.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 2 ст.6 КАС України, визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення ст.6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу.

Тобто, правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з положеннями ст. 129-1 Конституції України.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами 1, 3 ст.378 КАС України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Колегія суддів звертає увагу, що необхідною умовою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, є наявність виняткових обставин, які б ускладнювали його виконання або робили його виконання неможливим, адже в такий спосіб змінюються висновки вже прийнятого судового рішення.

Висновки аналогічного змісту викладені у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі №П/811/269/17.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року чітко визначено зобов`язання ГУПФУ, які необхідно виконати останньому, з урахуванням висновків суду.

Разом з тим суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року є висновок про те, що «Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» (далі Порядок №124) підлягає застосуванню виключно в частині, яка не суперечить положенням Закону № 1058-IV, а застосування при проведенні індексації пенсій починаючи з 2020 року відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV положень пункту 5 Порядку № 124 є протиправним.

Суд апеляційної інстанції вказав, що абзац 1 в сукупності з абзацом 2 пункту 5 Порядку № 124 повинні застосовуватися лише у відповідності з частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення вказаної пенсії.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що як мотивувальна так і резолютивна частина судового рішення є чіткими та повністю зрозумілими, що унеможливлює неоднакове тлумачення висновків суду та не може стати причиною ускладнення чи неможливості виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що під зміною способу й порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше способом чи обсягом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати рішення по суті.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 12.04.2018 року у справі № 759/1928/13-а.

Також у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №556/2609/14-а зазначено, що зміна способу і порядку виконання судового рішення можлива лише тоді, коли зміст та суть даного рішення залишатимуться незмінними.

Поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено КАС України. Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації рішення. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.

Суд, аналізуючи норми статті 378 КАС України у системному зв`язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації, прийшов до висновку, що в контексті спірних правовідносин обставини, якими обґрунтовується необхідність зміни способу і порядку виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, оскільки обраний спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті.

Зазначені у поданій заяві підстави не є такими обставинами і у розумінні статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України та не може бути причиною для зміни способу і порядку виконання судового рішення.

При цьому, суд зауважує, що приписи ст. 378 КАС України передбачають зміну чи встановлення порядку чи способу виконання рішення, яке було ухвалено судом у справі, а саме резолютивної частини рішення, яке містить висновки суду по суті позовних вимог, у зв`язку з чим, суд, здійснюючи зміну порядку чи способу виконання рішення, не змінює змісту резолютивної частини та не змінює спосіб захисту порушеного права, обраний судом при вирішенні справи.

Відтак, обставини викладені у заяві не обґрунтовують доцільність і необхідність зміни способу та порядку виконання рішення суду.

З огляду на викладене, судом першої інстанції неправомірно змінено спосіб і порядок виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2025 року при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 у розмірі 10846,37 грн, на коефіцієнт збільшення відповідно до постанов зазначених у судовому рішенні,

Відтак, обставини викладені у заяві не обґрунтовують доцільність і необхідність зміни способу та порядку виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у ухвалі суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 154, 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити, ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №500/3731/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич