Справа № 280/7598/25
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ВІДКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

10 вересня 2025 року Справа № 280/7598/25 м. Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Садовий Ігор Вікторович, перевіривши матеріали адміністративного позову

за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№1)» (вул. Олімпійська, буд. 2, с. Дружелюбівка, Запорізька обл., 70053; )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№1)» (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 до 04.05.2022;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень щомісячно, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 по 04.05.2022, з урахуванням фактично виплачених сум;

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції чинній з 29.01.2020 при обчисленні позивачу, починаючи з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IХ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 928-ХІІ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IX станом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IХ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 928-ХІІ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року № 2710-IX станом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за період служби позивачу у розмірі 27113,10 грн;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 27113,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 до 04.05.2022 та грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за період служби позивачу у розмірі 27113,10 грн, а також дії щодо обчислення і виплати позивачу грошового забезпечення за період його військової служби з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, є неправомірними та такими, що порушують гарантовані чинним законодавством України права та інтереси позивача.

Ухвалою суду від 02.09.2025 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), позивачу було надано 10-денний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунено недоліки позовної заяви.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за період служби позивачу у розмірі 27113,10грн та зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 27113,10 грн та про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 до 04.05.2022 та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень щомісячно, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 по 04.05.2022, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування заяви, зокрема, зазначено, що про порушення своїх прав на отримання грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна позивач дізнався з отриманого 18.08.2025 у відповідь на адвокатський запит листа відповідача, у якому останній повідомив позивачу про розмір компенсації за належні до видачі предмети речового майна, яка не може бути виплачена через відсутність асигнувань. Водночас, до суду із даними позовними вимогами позивач звернувся 29.08.2025, тобто з дотриманням місячного строку звернення до суду. Крім того, зазначено про дотримання позивачем строку звернення до суду із позовними вимогами щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень щомісячно, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 по 04.05.2022, оскільки чинною на момент виникнення спірних правовідносин редакцією статті 233 КЗпП України визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З огляду на наведене представник позивача просить поновити строк звернення до суду та відкрити провадження у справі.

Надаючи оцінку вказаним аргументам, слід зазначити, що відповідно до положень Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно від 16.03.2016 №178 (далі - Порядок №178), у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

При цьому, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, а після його звільнення з військової служби указане право реалізовується шляхом подання заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації його прав та інтересів, закріплених Конституцією та законодавством.

На користь указаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника у різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина.

Подібну позицію Верховний Суд висловлював неодноразово, зокрема у постановах від 10.10.2024 у справі №420/1717/22, від 09.01.2024 у справі №400/5062/22, від 04.02.2020 у справі №825/1571/16, від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18, від 30.07.2020 у справі №820/5767/17, від 10.10.2024 у справі №420/1717/22.

З наведеного слідує, що військовослужбовці і після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

З урахуванням викладеного, до моменту подання військовослужбовцем рапорту або заяви про проведення грошової компенсації право на отримання компенсації за неотримане речове майно не є порушеним.

Представник позивача у позовній заяві та заяві про поновлення строку звернення стверджує, що про порушення своїх прав на отримання компенсації вартості неотриманого речового майна позивачу стало відомо з листа відповідача від 18.08.2025, наданого у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 03.07.2025. Поряд із цим, до суду позивач (через свого представника) звернувся із даними позовними вимогами 29.08.2025, тобто з дотриманням місячного строку звернення до суду.

Що стосується дотримання позивачем строку звернення до суду із позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 до 04.05.2022 та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень щомісячно, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 по 04.05.2022, з урахуванням фактично виплачених сум, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з частинами першою, другою статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

З заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У рішенні від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду виклав наступну правову позицію: «Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).».

Враховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом, суддя дійшов висновку, що в цій справі до вимог про нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 до 04.05.2022 застосуванню підлягає частина друга статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на викладене у сукупності, суд дійшов висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду із даною позовною заявою та обґрунтованість подааної представником позивача заяви про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Спір виник із публічно-правових відносин, у яких відповідач є суб`єктом владних повноважень. Зазначений спір згідно зі статтею 19 КАС України належить до юрисдикції адміністративних судів та має розглядатись у порядку адміністративного судочинства і відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України підсудний окружним адміністративним судам.

Таким чином, підстави для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у ч. 4 ст. 257 КАС України.

Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі (ст. 258 КАС України).

Частиною 5 ст. 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що дана справа не відноситься за своїм змістом до встановленого переліку справ передбачених ч.4 ст. 257 КАС України, отже може бути вирішена за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч.2, ч. 3 ст. 257 КАС України.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 122, 171, 243, 248, 257, 258, 262 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відкрити провадження в адміністративній справі №280/7598/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№1)» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження).

3. Справа буде розглянута одноособово суддею Садовим І.В. протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

4. Витребувати від Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№1)»:

- інформацію щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 24.02.2022 до 04.05.2022 та грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна;

- довідку (інформацію) про нараховане та виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення за період 29.01.2020 по 19.05.2023 (включно) із зазначенням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, використаного при обчисленні такого грошового забезпечення.

5.Встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 162 КАС України, разом із усіма письмовими та електронними доказами (які можливо доставити до суду), висновками експертів і заявами свідків на його обґрунтування, а також заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

6.Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

7.Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

8.Копію ухвали направити учасникам справи.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://adm.zp.court.gov.ua/sud0870/.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І.В. Садовий