Справа № 300/1809/25
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/1809/25 пров. № А/857/24306/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року, головуючий суддя Скільський І.І., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ГУ ДПС у Львівській області звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути податковий борг у розмірі 18195,20 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що відповідач має податковий борг зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2022-2024 роки в сумі 18195,20 грн. Відповідачем не вживаються заходи щодо погашення заборгованості самостійно. Так як відповідач, в порушення вимог податкового законодавства, добровільно не сплатив суму узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законодавством строки, відтак податковий борг необхідно стягнути в судовому порядку.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року адміністративний позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 в дохід бюджету податковий борг у розмірі 18195 (вісімнадцять тисяч сто дев`яносто п`ять) гривень 20 копійок.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відсутні правові підстави для стягнення податкового боргу, оскільки згідно з ухвалою Печерського районного суду м. Києва справа №757/46174/20-ц від 18.08.2023 року їй більше не належить на праві власності дана земельна ділянка, що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно, з зазначенням даних про нового власника. Зазначає, що оплатила податок за 2022 рік на підставі податкового повідомлення-рішення № -1331 від 04.10.2022 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1. Вказує на те, що має пільги щодо сплати земельного податку, оскільки має трьох неповнолітніх дітей.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є платником земельного податку з фізичних осіб у відповідності до пункту 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України несе обов`язок по сплаті податків та зборів у строки та розмірах, встановлених цим Кодексом.

Податковий борг із земельного податку з фізичних осіб за 2022-2024 роки в сумі 18195,20 грн, у відповідача виник на підставі податкових повідомлень-рішень №-1331 від 04.10.2022 року, №-1331 від 05.04.2023 року, №-1331 від 13.02.2024 року.

Вказані податкові повідомлення-рішення відповідачем отримано, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Оскільки відповідачем у відповідності до статті 56 Податкового кодексу України не порушена процедура оскарження податкового зобов`язання, визначеного вказаним податковим повідомленням-рішенням, наведена у ньому сума податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб є узгодженою.

На виконання вимог статті 59 Податкового кодексу України, відповідачу надіслано податкову вимогу форми Ф №0-1301 від 24.04.2023, яка отримана відповідачем 07.06.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Податкова вимога є неоскаржена та невідкликана.

Як зазначає позивач та підтверджує довідкою про борг, витягом з інтегрованої картки платника податків, у зв`язку із частковою сплатою відповідачем заборгованості сума, яка підлягає стягненню становить 18195,20 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що сума узгоджених податкових зобов`язань по земельному податку з фізичних осіб в розмірі 18195,20 грн, є податковим боргом відповідача, який не сплачено, а тому підлягає стягненню у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК передбачено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;

Відповідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із пунктом 54.5 статті 54 ПК якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до пункту 57.3 статті 57 ПК у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

За приписами пунктів 59.1, 59.5 статті 59 ПК у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно приписів пункту 287.1 статті 287 ПК власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є, зокрема фізичні особи, які є власниками житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктами оподаткування земельним податком є - земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), що знаходяться у власності (стаття 270 ПК).

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пункт 287.5 статті 287 Податкового кодексу України).

За приписами підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК).

Як встановлено абзацом 7 підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з підпунктом 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Матеріалами справи підтверджено, що податковий борг із земельного податку з фізичних осіб за 2022-2024 роки в сумі 18195,20 грн, у відповідача виник на підставі податкових повідомлень-рішень №-1331 від 04.10.2022 року, №-1331 від 05.04.2023 року, №-1331 від 13.02.2024 року.

Підпунктом 14.1.156. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Податковий борг відповідача підтверджується детальним розрахунком суми податкового боргу, податковою вимогою форми «Ф» №0-1301 від 24.04.2023 року, податковими повідомленнями-рішеннями №-1331 від 04.10.2022 року, №-1331 від 05.04.2023 року, №-1331 від 13.02.2024 року, витягом з інтегрованої платника податків.

Вказані податкові повідомлення-рішення відповідачем отримано, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідач визначені цими податковими повідомленнями-рішеннями податкові зобов`язання не сплатив, а тому такі зобов`язання набули статусу податкового боргу.

Оскільки відповідачем у відповідності до статті 56 Податкового кодексу України не порушена процедура оскарження податкового зобов`язання, визначеного вказаним податковим повідомленням-рішенням, наведена у ньому сума податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб є узгодженою.

Колегія суддів зазначає, що податкова вимога є неоскаржена та невідкликана, доказів, які б свідчили про оскарження вказаних вище податкових повідомлень-рішень суду не надано, таких обставин судом не встановлено.

Щодо доводів апелянта про те, що податок за 2022 рік на підставі податкового повідомлення-рішення № -1331 від 04.10.2022 року оплачений, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1, то колегія суддів зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як слідує з матеріалів справи, у поданій апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що відповідно до долучених до апеляційної скарги квитанцій, податок за 2022 рік на підставі податкового повідомлення-рішення № -1331 від 04.10.2022 року оплачений.

Колегія суддів звертає увагу, що вказана квитанція датується 10.04.2025 року.

При цьому, колегія суддів враховує, що даний адміністративний позов подано до суду 17.03.2025 року, 24.03.2025 року відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження у справі та копію апеляційної скарги у електронний кабінет користувача підсистеми «Електронний суд».

Враховуючи, що оскаржене рішення судом попередньої інстанції прийнято 22.05.2025 року. Суд зазначає, що у відповідача було достатньо часу для подання відповідних квитанцій до суду першої інстанції для надання їм оцінки під час прийняття судом рішення.

Натомість відповідач жодним чином не обґрунтовує неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на стадії виконання рішення відповідач вправі надати докази погашення податкового боргу, а контролюючий орган повинен встановити чи такий погашений в повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що існує податкова заборгованість, яка є узгодженою та підлягає стягненню за рішенням суду, відтак позовні вимоги про стягнення податкового боргу підлягають задоволенню.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі №300/1809/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич