Справа № 754/12555/25
Суддя: Коваленко І. І.
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/536/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04 вересня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А.

за участю представника відповідача Сологуб В.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

Суть спору

04 серпня 2025 року адвокат Сологуб В.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Суду з цим позовом. Він оскаржує постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі - ТЦК, Відповідач) № 1 від 17.01.2025 по справі про адміністративне правопорушення, якою на Позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500,00 грн за правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП), оскільки Позивач станом на 12.12.2024, відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг" не перебував на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, чим порушив вимоги Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 30.12.2022 № 1487.

Представник Позивача вважає оскаржувану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки:

у постанові відсутні відомості про виклик Позивача повісткою з мету прибуття до ТЦК для взяття на військовий облік та дані про вручення чи надсилання такої повістки;

Відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами порушення Позивачем правил військового обліку, оскільки постанова винесена без складання протоколу про адміністративне правопорушення, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення порушення;

Позивач не був повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення, а тому був позбавлений правва бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правничу допомогу;

відповідно до примітки до статті 210 КУпАП її положення не застосовуються, якщо Відповідач може отримати дані про Відповідача з державних реєстрів.

Стислий виклад заперечень Відповідача

02 вересня 2025 року представник Відповідача через електронну пошту подав до Суду відзив на позовну заяву, який підписаний електронним цифрофим підписом представника Нестеришина Я.С.

03 вересня 2025 року о 08:53 год відзив на позовну заяву зареєстровано у системі документообігу суду Д-3 за № ЕП- 7888.

Представник Відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки:

станом на 12 грудня 2024 року Позивач, маючи зареєстроване місце проживання, не знаходився на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

законодавство вимагає саме від військовозобов`язаного вчинення активних дій що перебування на військовому обліку в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання та повідомляти про зміни персональних даних;

посилання Позивача про невручення повістки не відповідає вимогам законодавства, оскільки для взяття на військовий облік особа не викликається повісткою, проте зобов`язана самостійно вчинити дії із взяття її на облік шляхом особистого звернення до територіального центру або засобами електронного кабінету.

Також представник Відповідача повідомив Суд, що не може виконати вимоги ухвали про відкриття провадження у частині витребування документів, оскільки тимчасово відсутній доступ до приміщення зберігання справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 162 КАС України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Представник Відповідача на підтвердження направлення відзиву надав Суду скріншот, відповідно до якого вкладення Відзив по справі № 754_1255_25 ОСОБА_1 pdf.asice.zip направлено на електронну пошту - ІНФОРМАЦІЯ_4 , що не є належним доказом направленні Відзиву.

Представник Позивача заперечував факт отримання копії відзиву на алектронну адресу.

Представник Позивача та представник Позивача мають зареєстрований електронний кабінет в підсистемі Електронний Суд, тому копія відзиву з доданими до нього документами має направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а Відповідачу, у якого відсутній електронний кабінету - в паперовій формі листом з описом вкладення (абзац другий частини девятої статті 44 КАС України).

Можливість надсилання копій документів на електронну пошту представника Позивача КАС України не передбачає.

За приписами частини восьмої статті 16 КАС України особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, подає процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не визначено цим Кодексом.

Неотримання Позивачем відзиву та доданих до нього документів є порушенням принципу змагальності, передбаченого статті 9 КАС України.

З цих підстав Суд залишає без розгляду відзив на позовну заяву, який поданий в електронній формі без доказів надсилання іншій стороні (частина друга статті 167 КАС України).

Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та їх оцінка

Позивач є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_5 , має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Він досяг 25-річного віку - ІНФОРМАЦІЯ_6 , 27-річного віку

ІНФОРМАЦІЯ_7 начальник ІНФОРМАЦІЯ_8 полковник ОСОБА_2 прийняв постанову № 1, відповідно до якої на Позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 25 500,00 грн, оскільки він станом на 12.12.2024, відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг" не перебував на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, чим порушив вимоги Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 30.12.2022 № 1487.

У оскаржуваній постанові вказано, що Позивач на розгляд справи про адміністративне правопорушення 17.01.2025 о 11:00 не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлений належним засобами поштового зв`язку (поштове відправлення № 250 від 13.01.2025), про причини неявки не повідомив.

03 лютого 2025 року Позивач визнаний придатним до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), мед підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони (доказ - військово-обліковий документі, що сформований у застосунку "Резерв+").

Суд з`ясував, що норми, які встановлювали необхідність взяття на облік військовозобов`язаних, які досягли граничного (25-річного) віку під час перебування на військовому обліку призовників, були встановлені Законом України "Про внесення змін до законів України "Про військовий обов`язок і військову службу" та "Про засади запобігання і протидії корупції" від 12 серпня 2014 року № 1634-VII, що набрав чинності 04.09.2014,

Зокрема, відповідно до цього Закону пункт 2 частини першої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" доповнено абзацом такого змісту: "які досягли граничного (25-річного) віку під час перебування на військовому обліку призовників".

Пізніше Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду від 15 січня 2015 року № 116-VIII, що набрав чинності 08.02.2015, в абзаці дев`ятому пункту 2 частини першої статті 37 цифри і слово "(25-річного)" замінено цифрами і словом "(27-річного)".

Надалі цифри і слова "27-річного віку" замінено цифрами і словами "25-річного віку" Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 30 травня 2023 року N 3127-IX. Цей закон набрав чинності 04.04.2024.

Принцип юридичної визначеності вимагає, щоб законодавчі норми були чіткими, зрозумілими та передбачуваними, що дозволяє громадянам розуміти свої права та обов`язки.

За висновком Суду, на момент досягнення Позивачем 25-річного та 27-річного віку Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" не визначав, що по досягненню відповідного віку призовник підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, як і не визначав, що така особа має вчинити юридично значимі дії. Винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення, яке на момент його скоєння не було чітко визначене законом, є неприпустимим.

Чинна редакція абз. 9 пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" передбачає необхідність взяттю на облік осіб, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників, а також осіб, які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку.

Водночас в аспекті виконання військовозобов`язаним відповідного обов`язку Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу" не встановлює часові рамки та конкретних термінів, протягом яких особи, хто старше 25 років і раніше не обліковувалися, мають виконати цей обов`язок.

Для порівняння, частина третя статті 37 цього Закону чітко встановлює, що призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.

Водночас з 19.05.2024 діє положення частини десятої статті 1 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", яким визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників …., зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до абзацу 3 цієї частини громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників … зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) .... для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік.

Аналогічні положення визначені у підпункті 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно з додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022р. № 1487. Зокрема, військовозобов`язані повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки … до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, …для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів.

З наведеного слідує, що з метою взяття громадянина на військовий облік військовозобов`язаних ТЦК та СП повинен вручити йому повістку про виклик для взяття на військовий облік.

Позивач заперечує факт отримання від ТЦК та СП викликів для взяття на військовий облік. Це твердження не спростоване Відповідачем.

Постанова не містить будь-яких даних про те, що Позивач отримував виклик до ТЦК та не з`явився у строки, зазначені в отриманих ним документах.

Також Відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували складання протоколу про адміністративне правопорушення, повідомлення Позивача про дату, час та місце розгляд справи.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Для кваліфікації діяння як адміністративного правопорушення необхідна сукупність чотирьох елементів його складу: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідач не довів обставин, що в діях Позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП. Відповідач не виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.

Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1)залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2)скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3)скасовує постанову і закриває справу;

4)змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено (частина перша статті 239 КУпАП).

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (пункт 3 частини третьої статті 286 КАС України).

З огляду на те, що Суд встановив відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП, оскаржувану постанову слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Суд не розглядає інші процедурні порушення розгляду адміністративної справи, на які посилається, позивач, оскільки відсутність складу адміністративного правопорушення є достатньою підставою для закриття провадження у справі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 КАС України, однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства визначено принцип відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З огляду на те, що Суд встановив відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП, оскаржувану постанову слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 605,00 грн за правилами частини першої статті 139 КАС України.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС України).

З метою отримання послуг з професійної правничої допомоги, Позивач звернувся до адвоката, та при поданні позову заявив вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 18000,00 грн.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (пункт 1 частини третьої статті 134 КАС України).

Суд встановив, що на підтвердження понесення Позивачем цих витрат надано копії ордера про надання правової допомоги, договір № 59-25 про надання правової (правничої) допомоги від 11 червня 2025 року та додаткова угода № 1 до нього та копію квитанції №1-73К від 13.06.2025 на суму 18 000,00 грн.

Відповідно до умов договору сторони дійшли згоди, що за правову допомогу, що надається Бюро, Клієнт сплачує Бюро гонорар в наступному обсязі: 10 000 грн - надання правової допомоги у суді першої інстанції за подання позову про скасування постанови та включає в себе: направлення адвокатського запиту до ІНФОРМАЦІЯ_9 для отримання постанови, направлення адвокатського запиту до Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), вивчення матеріалів справи, вивчення судової практики, підготовка та подання позовної заяви до суду про скасування постанови та у разі необхідності представництво інтересів в суді, підготовка клопотань, заяв, пояснень, відповідей, заперечень. Клієнт сплачує гонорар у повному обсязі, незалежно від об`єму наданої правової допомоги, зазначений у цього пункті (додаткова угода № 1 до договору).

Суд бере до уваги, що позов складено та підписано адвокатом Сологуб В.Л. Останній брав участь в судовому засіданні, тобто, факт надання послуг адвоката доведено.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

Аналіз вимог частин п`ятої, шостої та сьомої статті 134 КАС України дозволяє зробити висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України лише за наявності клопотання іншої сторони (пункти 31, 32 постанови додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21 (№ в ЄДРСР 116512569).

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

Відповідач не заперечив проти обсягу, складових, розміру правничої допомоги. Також він не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Водночас у частині дев`ятій статті 139 КАС України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи (пункту 148 постанови від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23).

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 145 зазначеної вище постанови)

Суд дійшов, врахувавши конкретні обставини цієї справи, дійшов переконання, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію пропорційності до предмета спору, тому заявлений позивачем розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, підлягає зменшенню до 10 000,00 грн.

Керуючись статтями 134, 139, 246, 255, 268, 286 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності, задовольнити повністю.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1 від 17 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 484,48 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 11 вересня 2025 року.

Позивач (Стягувач) ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач (Боржник) ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя Інна КОВАЛЕНКО