Справа № 360/1441/25
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1441/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) позовну заяву адвоката Каверіна Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання противоправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2025 до Луганського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява адвоката Кавєріна Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у застосуванні із червня 2023 року по квітень 2025 року включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2025 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену для учасників бойових дій за 2022-2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 із червня 2023 року по квітень 2025 року включно, грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2025 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену для учасників бойових дій за 2022-2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, 01.01.2024 та 01.01.2025 відповідно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10 березня 2022 року № 35-ОС зараховано до списків особового складу та всіх видів забезпечення майстер сержанта ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року.

З інформації відображеній в архівних відомостях особистих карток грошового забезпечення вбачається, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби у період з лютого 2022 року до часу звільнення з військової служби у квітні 2025 року перебував на грошовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20 квітня 2025 року № 397-ОС виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого майстер-сержанта ОСОБА_1 з 21 квітня 2025 року.

07.05.2025 подано до відповідача адвокатський запит.

Відповідачем листом від 12.05.2025 № 09/10689-25-Вих у відповідь на адвокатський запит надано копії запитуваних документів.

Позивач вважає, що під час проходження військової служби в період з червня 2023 року по квітень 2025 року включно, Відповідачем з порушенням норм законодавства здійснювалось нарахування та виплату йому грошового забезпечення.

До Луганського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позов в якому з позовними вимогами викладеним у позовній заяві, відповідач не згоден, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , згідно довідки про проходження служби від 05.07.2025 № 08/3696 проходив службу у період з 13.02.2004 по 16.02.2022 та з 24.02.2022 по 21.04.2025.

Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі начальника загону) від 20.04.2025 № 397-ОС «Про особовий склад» виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням, з 21.04.2025.

Постанова КМУ № 704 є підзаконним нормативно-правовим актом, яким Кабінет Міністрів України, відповідно до частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлює види та розміри грошового забезпечення військовослужбовців.

Так, пунктом 4 Постанови № 704 визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Пунктом 7 Постанови № 704 визначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів.

Умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України (п. 8 Постанови КМУ № 704).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи частково скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 та визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Однак, Кабінетом Міністрів України, жодних змін у пункт 4 постанови КМУ № 704 внесено не було. Такі зміни були внесені лише 12 травня 2023 року постановою № 481.

Відповідно до пункту 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 870 від 06 вересня 2005 року, визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом. Дія акта Кабінету Міністрів України поновлюється шляхом прийняття відповідного акта або із зазначенням в тексті акта про визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи про його скасування.

Отже, визнання нормативно-правового акта таким, що втратив чинність, не поновлює

дію попереднього акту.

20 травня 2023 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704» (далі постанова КМУ № 481).

Даною постановою було скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб та вніс зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), виклавши абзац перший в такій редакції:

4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..

Таким чином, згідно з пунктом 4 постанови КМУ № 704 (в редакції постанови КМУ №481) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір 1762 гривні.

Кабінет Міністрів України, визначивши для обрахунку грошового забезпечення військовослужбовців сталу величину - розмір 1762 гривні, діяв у межах делегованих законодавцем повноважень на встановлення розмірів грошового забезпечення діючим військовослужбовцям.

Отже, розрахунковою величиною для обрахунку грошового забезпечення військовослужбовців є стала величина - розмір 1762 гривні, виходячи з якого обраховуються розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями діючим військовослужбовцям шляхом множення цієї величини на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 постанови КМУ № 704.

Позивач звернувся до суду з позовом після набрання законної сили постановою КМУ № 481, період перерахунку грошового забезпечення заявлений з червня 2023 по квітень 2025 (загальний), а тому до спірних правовідносин слід застосовувати п. 4 постанови № 704, в редакції постанови КМУ № 481, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Таким чином, з 20.05.2023 (дата набрання чинності змін, внесених до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481) і на сьогоднішній день військовослужбовцям не передбачено встановлення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року.

З урахуванням викладеного, стає зрозумілим, що приймаючи Постанову 481 Уряд не порушив статтю 22 Конституції України.

Позивачем не надані докази щодо визнання нечинною або скасування постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 рішенням суду, або що така постанова оскаржена взагалі.

Вважає, що правові висновки Верховного суду, викладені у справах № 440/6017/21, № 826/9052/18, № 826/3858/18 не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки правовідносини виникли до внесення змін Постановою КМУ № 481 до пункту 4 постанови КМУ № 704. Відтак, спірні правовідносини у цій справі не є тотожними із спірними правовідносинами у справах № 440/6017/21, № 826/9052/18, № 826/3858/18.

При розрахунку грошового забезпечення військовослужбовців, з 20.05.2023 застосовується стала величина 1762 грн.

Таким чином, розраховуючи грошове забезпечення (посадовий оклад та оклад за військовим званням) позивачу за період з червня 2023 року по квітень 2025 року відповідачем правомірно застосована стала величина у розмірі 1762 грн., що свідчить про те, що відповідач діяв в межах наданих повноважень та у спосіб визначений Законом.

Підстав для задоволення позову немає.

Відтак, похідні вимоги щодо перерахунку грошової допомоги на оздоровлення, підйомної допомоги, надбавок та доплат, є неприйнятими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 21.07.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Дослідивши матеріали судової справи в електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) проходив службу у відповідача у період з 13 лютого 2004 року по 16 лютого та з 24 лютого 2022 року по 21 квітня 2025 року, що підтверджується довідкою № 08/3696 від 05 липня 2025 року.

07.05.2025 подано до відповідача адвокатський запит.

Відповідач листом від 12.05.2025 № 09/10689-25-Вих на адвокатський запит надав копії запитуваних документів.

Згідно з архівними відомостями за 2023-2025 роки, позивачу нараховано:

За 2023 рік: посадовий оклад: січень червень 3950,00 грн, липень 4435,33 грн, серпень - грудень 4230,00 грн; оклад за військовим званням: січень грудень 1020,00 грн; надбавка за вислугу років: лютий 221,88 грн, березень червень 1242,50 грн, липень 2657,67 грн, серпень 39000,71 грн, вересень - грудень 2625,00 грн; надбавка за службу в умовах режимних обмежень: січень червень 790,00 грн, серпень 463,94 грн, вересень - грудень 423,00 грн; набавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі: березень 1777,50 грн, квітень червень 592,50 грн; надбавка за особливості проходження служби: січень 1988,00 грн, лютий 2076,75 грн, березень червень 2485,00 грн, липень 5712,70 грн, серпень 19730,28 грн, вересень грудень 4725,00 грн; премія по наказу командира частини: грудень 9000,00 грн, премія від окладу: січень 9480,00 грн, лютий червень 18762,50 грн, липень 20701,23 грн, серпень-грудень 19881,00 грн; додаткова премія: липень 3666,00 грн, серпень грудень 2115,00 грн; матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань: квітень 1530,00 грн; допомога для оздоровлення: березень 28842,50 грн; разова грошова винагорода ветеранам: серпень: 1000,00 грн; додаткова винагорода ПКМ № 168 від 28.02.2022 (30000): лютий 24193,55 грн, березень 30000,00 грн, квітень 16451,61 грн, травень 30000,00 грн, червень 1935,00 грн; додаткова винагорода ПКМ № 168 від 28.02.2022 (70000): січень 20322,58 грн.

За 2024 рік: посадовий оклад: січень грудень 4230,00 грн, оклад за військовим званням: січень жовтень 1020,00 грн, листопад 1035,00 грн, грудень 1040,00 грн; надбавка за вислугу років: січень жовтень 2625,00 грн, листопад 2632,67 грн, грудень 2635,00 грн; надбавка за службу в умовах режимних обмежень: січень липень 423,00 грн; надбавка за особливості проходження служби: січень жовтень 4725,00 грн, листопад 4738,00 грн, грудень 4743,00 грн; премія від окладу: січень - грудень 19881,00 грн; додаткова премія: 2115,00 грн; матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань: 1530,00 грн; допомога для оздоровлення: 35019,00 грн; індексація: серпень листопад 130,00 грн, грудень 254,35 грн; разова грошова винагорода ветеранам: 1000,00 грн; додаткова винагорода ПКМ № 168 від 28.02.2022 (30000): листопад 53161,29 грн.

За 2025 рік: посадовий оклад: січень березень 4230, квітень 2961,00 грн; оклад за військовим званням: січень березень 1040,00 грн, квітень 728,00 грн; надбавка за вислугу років: січень - квітень 2635,00 грн; надбавка за особливості проходження служби: січень - березень 4743,00 грн, квітень 3320,10 грн, компенсація невикористаної щорічної відпустки: квітень 147814,40 грн; компенсація невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій: квітень 48501,60 грн; премія від окладу: січень березень 19881,00 грн, квітень 13916,70 грн; додаткова премія: січень березень 2115,00 грн, квітень 1480,50 грн; допомога для оздоровлення: квітень 34644,00 грн; одноразова грошова допомога при звільненні: 51273,12 грн; додаткова винагорода ПКМ № 168 від 28.02.2022 (30000): 3870,97 грн.

Згідно довідки № 918 від 04 серпня 2025 року посадовий оклад та оклад за військовим званням ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 21.04.2025 розраховувалися у відповідності до вимог пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 в розмірі 1762,00 грн. (за період з 24.02.2022 пo 19.05.2023), a з 20.05.2023 пo 21.04.2025 із застосуванням сталої величини в розмірі 1762,00 грн.

Згідно вказаної довідки посадовий оклад: за період з 24.02.2022 по 08.06.2023: прожитковий мінімум 1762,00 грн, коефіцієнт 2,24, сума 3950,00 грн; за період з 09.06.2023 по 21.04.2025: прожитковий мінімум 1762,00 грн, коефіцієнт 2,4, сума 4230,00 грн.

Оклад за військовим званням: за період з 24.02.2022 по 07.11.2024: прожитковий мінімум 1762,00 грн, коефіцієнт 0,58, сума - 1020,00 грн; за період з 08.11.2024 по 21.04.2025: прожитковий мінімум 1762,00 грн, коефіцієнт 0,59, сума 1040,00 грн.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 06.07.1999 № 8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України від 20.11.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Постановою № 704 затверджено, зокрема тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1 та схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Також пунктом 6 Постанови № 704 передбачено виплачувати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців розвідувальних органів), особам рядового і начальницького складу надбавки та доплати, які визначаються в розмірі відсотків від посадового окладу.

12.05.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704" (далі - Постанова № 481), яка набрала чинності 20.05.2023 та якою по-іншому врегульовані спірні правовідносини.

Пунктом 1 Постанови № 481 cкасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Також пунктом 2 Постанови № 481 внесено зміну до пункту 4 Постанови № 704, виклавши абзац 1 в такій редакції: «4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Викладення пункту 4 Постанови № 704 у вказаній редакції та встановлення фіксованої суми, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, яка відповідає розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що Постанова № 481 оскаржувалась у судовому провадженні № 320/29450/24.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24 визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24 залишено без змін.

Виходячи зі змісту приписів частини другої статті 245 КАС України в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача, а саме: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому скасування акту суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акту.

Визнання ж акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.

Отже, у разі визнання акту незаконним суд повинен скасувати його, якщо він є актом індивідуальної дії, або визнати нечинним, якщо він є нормативно-правовим актом, про що зазначити у резолютивній частині постанови.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права міститься у постановах Верховного Суду від 02.04.2018 у справі № 814/396/17, від 18.04.2018 у справі № 810/3687/16, від 20.08.2019 у справі № 817/368/16, від 10.09.2019 у справі № 826/3785/16, від 20.05.2020 у справі № 817/57/17.

У постанові від 08.02.2022 у справі № 1540/3828/18 Верховний Суд також вказав, що відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

З огляду на наведене, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 є нечинним лише з 18.06.2025.

Оскільки у період з червня 2023 року по квітень 2025 року включно пункт 2 Постанови КМУ від 12.05.2023 № 481 був чинним та у передбаченому законом порядку не скасований, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний був керуватись цією нормою.

Вказане свідчить про відсутність підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача за період з із червня 2023 року по квітень 2025 року включно.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач не порушив прав позивача, шляхом нарахування грошового забезпечення з розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у розмірі 1762,00 грн.

Відтак вимоги щодо перерахунку грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2025 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену для учасників бойових дій за 2022-2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, 01.01.2024 та 01.01.2025 задоволенню не підлягають.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог суд відмовив, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви адвоката Каверіна Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання противоправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива