Справа № 640/24351/21
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/24351/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання дій протиправними, скасування вимоги, повернення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління у Київській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Київській області), в якому позивач просить суд визнати дії ГУ ДПС України у Київській області протиправними і скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року № Ф-151027-54 на суму 11039,43 грн і повернути позивачу перераховані згідно з виконавчим провадженням ВП № 65098314 кошти у розмірі 12512,37 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що відповідач неправомірно та несвоєчасно сформував вимоги про сплату позивачем недоїмки з ЄСВ, не врахувавши при цьому, що у спірний період позивач був найманим працівником та за нього роботодавцем сплачувались відповідні внески. Також, позивач зазначає, що факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу, стягнення і відповідальності за порушення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про постановлення окремої ухвали.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ГУ ДПС у Київській області у лютому 2022 року подало відзив на позовну заяву, вказуючи на те, що у податкового органу були наявні законні підстави для формування на адресу позивача вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ, оскільки в останнього був наявний відповідний борг за період його реєстрації як ФОП.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, в якому наполягає на задоволенні позову, з підстав, зазначених у позові.

На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 справу передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року справу прийнято до провадження, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Після прийняття справи до провадження Луганським окружним адміністративним судом ОСОБА_1 у червні 2025 року подані додаткові пояснення, в яких позивач наполягає на задоволенні позову і зазначив, що рішенням суду був задоволений його позов про зобов`язання пенсійного органу призначити йому пенсію, відтак з 2015 року він вважається пенсіонером за віком.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання ГУ ДПС у Київській області про закриття провадження у справі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року зобов`язано Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати для приєднання до справи: пояснення, на підставі якого документа було відкрито виконавче провадження ВП № 65098314 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДПС у Київській області боргу 11039,43 грн (у постанові старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пацуріної Оксани Василівни про закінчення виконавчого провадження від 23 червня 2021 року зазначена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-151027-54 від 16 травня 2020 року), якщо була зроблена описка, зазначити про це та надати вимогу ГУ ДПС у Київській області; в належним чином засвідчену копію документа, на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП № 65098314.

До суду від Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшло пояснення від 05 травня 2025 року, в яких зазначено, що згідно з Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 65098314 з примусового виконання вимоги про сплату боргу Ф-151027-54, виданою 16 травня 2020 року ГУ ДПС у Київській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДПС у Київській області заборгованості у розмірі 11039,43 грн. 29 квітня 2021 року, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону), державним виконавцем Пацуріною О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 23 червня 2021 року, керуючись пунктом 9 статті 39 Закону, держаним виконавцем Пацуріною О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (фактичне повне виконання рішення), яку разом направлено з оригіналом виконавчого документа до ГУ ДПС у Київській області. Згідно з пунктом 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання виконавчих проваджень складає 3 роки у зв`язку з чим вище зазначене виконавче провадження знищено, тому надати копію вимоги про сплату боргу Ф-151027-54 вбачається не можливим.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено наступне.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємці та громадських формувань Лещенко О.М. був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 15 листопада 2007 року, номер запису про проведення державної реєстрації 0039571.

07 липня 2017 року державним реєстратором внесено запис про припинення державної реєстрації ФОП ОСОБА_1 , номер запису 4020480.

У період з 16 листопада 2007 року до 06 липня 2017 року позивач знаходився на обліку як фізична особа-підприємець в Київській районній податковій інспекції м. Донецька.

З 06 липня 2017 року позивач став на облік в ГУ ДФС у Київській області.

Згідно з переданими сальдовими залишками на центральному рівні від Пенсійного фонду України до Міндоходів України, станом на 01 жовтня 2013 року по ФОП ОСОБА_1 обліковувалася заборгованість по ЄСВ у розмірі 1194,03 грн.

Згідно з даними інтегрованих карток платника податків позивача по єдиному соціальному внеску здійсненні наступні нарахування:

- ЄСВ за III квартал 2013 року 1194,03 грн;

- ЄСВ за IV квартал 2013 року 1218.67 грн;

- ЄСВ за І квартал 2014 року 1267,95 грн;

- ЄСВ за II квартал 2014 року 1267,95 грн;

- ЄСВ за III квартал 2014 року 1267,95 грн;

- ЄСВ за IV квартал 2014 року 1267,95 грн;

- ЄСВ за І квартал 2015 року 1267.95 грн;

- ЄСВ за II квартал 2015 року 1267,95 грн.

Борг частково був сплачений.

На час передачі ІКП з єдиного внеску від Головного управління ДПС у Донецькій області за кодом платежу 71040000 до Головного управління ДФС у Київській області рахувався борг у розмірі 11039,43 грн.

Головним управлінням ДФС у Київській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року № Ф-151027-54 відносно позивача, який станом на 30 квітня 2019 року складає 11039,43 грн.

Рішенням ДФС України від 21 серпня 2019 року № 40302/6/99-99-11-05-02-05 скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року № Ф-151027-54 ГУ ДФС у Київській області та вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення, скарги фізичної особи ОСОБА_1 від 21 липня 2019 року № б/н задоволено частково, зобов`язати ГУ ДФС у Київській області винести та направити нову вимогу, з урахуванням вищевикладеного відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до дубліката квитанції 0.0..1 ОСОБА_1 19 червня 2021 року сплачено 12512,37 грн до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

23 червня 2021 року старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчено виконавче провадження ВП № 65098314 про примусове виконання вимоги про сплату боргу(недоїмки) № Ф-151027-54, виданого 16 травня 2020 року ГУ ДПС у Київській області, щодо стягнення боргу 11039,43 грн з ОСОБА_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржником борг відповідно до виконавчого документа, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій сплачені.

Листом від 12 липня 2021 року № 27032/6/10-36-13-09 ГУ ДПС у Київській області повідомило позивача, що за даними інформаційної системи органів ДПС, ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебував на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Донецькій області, Східна державна податкова інспекція (Київський район, м. Донецьк) з 16 листопада 2007 року по 06 липня 2017 року. У зв`язку зі зміною адресою, платника взято на облік в ГУ ДПС у Київській області. Згідно з базою даних ГУ ДПС у Київській області інтегрована картка платника за кодом платежу 71040000 (єдиний внесок для фізичних осіб підприємців, у т.ч., які обрали спрощену систему оподаткування) була передана з ГУ ДПС у Донецькій області, з відображеною заборгованістю в сумі 11039,43 грн яка виникла за період 2014-2015 роки за попереднім місцем реєстрації. Враховуючи вищевикладене, ФОП ОСОБА_1 належним чином не виконувались норми статті 9 Закону України «Про виконавче провадження», а саме в частині своєчасної сплати грошового зобов`язання. Керуючись вимогами частини четвертої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», ГУ ДПС у Київській області сформовано та направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року № Ф-151027-54 у сумі 11039,43 грн (яка отримана платником 20 липня 2019 року). відповідно до вимог пункту 4 розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року № Ф-151027-54 є узгодженою та надіслана до підрозділу державної виконавчої служби (частина четверта статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»). Борг з єдиного соціального внеску сплачено платником у повному обсязі 25 червня 2021 року. Вимога від 16 травня 2019 року № Ф-151027-54 у сумі 11039,43 грн вважається відкликаною. До відділу ДВС направлено повідомлення про погашення боргу (недоїмки).

Листом від 18 серпня 2021 року № 7112/П/99-00-13-03-09 ГУ ДПС у Київській області повідомило позивача, що згідно з даними ІТС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа-підприємець в Головному управлінні ДПС у Донецькій області з 15 листопада 2007 року по 06 липня 2017 року, у господарської діяльності до 01 січня 2015 року застосовував спрощену систему оподаткування, а з 01 січня 2015 року по 07 липня 2017 року загальну системі оподаткування. На підставі відомостей з реєстраційної картки, наданої державним реєстратором згідно із Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем, припинено підприємницьку діяльність 07 липня 2017 року, номер запису 4020480. Станом на 01 жовтня 2013 року Пенсійним фондом України по ФОП ОСОБА_1 було передано негативне сальдо в сумі 1 194,03 гривень. Оскільки нарахування єдиного внеску в ІКП відбувається, зокрема на підставі реєстраційних даних платника, відповідно в ІКП ФОП ОСОБА_1 за технологічним кодом 71040000 відбулося нарахування єдиного внеску з урахуванням наявних реєстраційних даних та з урахуванням обраної системи оподаткування: 21 жовтня 2013 року за III квартал 2013 року в сумі 1194,03 грн; 20 січня 2014 року за IV квартал 2013 року в сум 1218,67 грн; 22 квітня 2014 року за І квартал 2014 року в сумі 1267,95 грн; 21 липня 2014 року за II квартал 2014 року в сумі 1267,95 грн; 20 жовтня 2014 року за III квартал 2014 року в сумі 1267,95 грн; 20 січня 2015 року за IV квартал 2014 року в сумі 1267,95 грн; 20 квітня 2015 року за І квартал 2015 року в сумі 1267,95 грн; 20 липня 2015 року за II квартал 2015 року в сумі 1267,95 грн. Станом на 01 січня 2016 року (з урахуванням сплати 11 лютого 2014 року 75,00 грн та 07 травня 2014 року 75,00 грн) загальна сума заборгованості зі сплати єдиного внеску складала 11039,43 грн. На час передачі ІКП з єдиного внеску від Головного управління ДПС у строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Вважаючи вказану вимогу і дії по її формуванню протиправними позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано позовні вимоги, суд виходить з наступного.

У статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі статтею 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Підпунктом 2 пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

При цьому, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде і доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в податкових органах і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19.

Позивачем на підтвердження сплати єдиного внеску надано витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» форми ОК-5, відповідно до яких у період, зокрема, з 2013 року по жовтень 2014 року роботодавцем було сплачено єдиний внесок за найманого працівника ОСОБА_1 .

Матеріалами справи свідчать, що в цьому випадку позивач є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник, та як вже встановлено судом, саме на роботодавця покладено обов`язок зі сплати єдиного внеску з його заробітної плати.

Отже, нараховання за цей період позивачеві сум ЄСВ є протиправним, а тому вимога про сплату недоїмки з ЄСВ в цій частині підлягає скасуванню.

Водночас із матеріалів справи вбачається, що у період листопад-грудень 2014 року та за 2015 рік у відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату ЄВ за позивача роботодавцем або самим ОСОБА_1 .

Позивач наголошує, що оскільки він до липня 2017 року перебував на обліку в податковому органі в м. Донецьк, нарахування ЄСВ було зупинено та в силу Закону він звільнений від обов`язку сплачувати ЄСВ за вказаний період.

З цього приводу суд зазначає, що Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, визначає, серед іншого, тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внесено зміни до Закону № 2464-VI, а саме підпункт «б» розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень доповнено пунктом 9-3 такого змісту: «Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Згідно з пунктом 2 Закону України від 02 березня 2015 року № 219-VIII «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» пункт 9-3 в редакції Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII вважати пунктом 9-4.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464-VI.

Місто Донецьк входив до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

З огляду на дію абзацу третього пункту 9-3 (у подальшому 9-4) розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Поряд з тим, згідно із приписами пункту 9-4 Закону № 2464-VI передбачено, що недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

З огляду на наведені положення законодавства України доведеним та не спростованим фактом є те, що позивач до липня 2017 року перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористичної операція (м. Донецьк), а тому згідно з положеннями Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII він не несе фінансової відповідальності за порушення вимог Закону № 2464-VI, а недоїмка, яка виникла зі сплати єдиного внеску визнається безнадійною.

З урахуванням вказаного суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 суми недоїмки з ЄСВ за період листопад-грудень 2014 року та за 2015 рік, оскільки в наведений період позивач перебував на обліку в м. Донецьку як платник ЄСВ, відтак недоїмка зі сплати ЄСВ визнається безнадійною.

За викладених обставин, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною та скасування вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ від 16 травня 2019 року № 0-151027-54 на суму 11039,43 грн.

Суд зазначає, що визнання протиправною та скасування вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ є достатнім та ефективним засобом порушеного права позивача, відтак позовна вимоги про окреме визнання протиправними дій податкового органу в цьому випадку не є необхідним, більше того така вимога фактично дублює вимогу про визнання протиправною вимоги, відтак не підлягає задоволенню.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання повернути позивачу перераховані згідно з виконавчим провадженням ВП № 65098314 кошти у розмірі 12512,37 грн суд зазначає, що питання повернення надміру або помилково сплачених коштів вирішується на підставі заяви зацікавленої особи, в разі виникнення відповідних підстав в порядку та на умовах визначених законом. При цьому, законодавцем не визначено можливості повернення судом сплачених коштів на виконання вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ при її скасуванні. Таким чином, наведена позовна вимога також не підлягає задоволенню.

Крім того, суд не надає оцінку доводам позивача з приводу того, що він є пенсіонером з 2015 року відповідно до рішення суду, відтак не повинен сплачувати ЄСВ, оскільки до матеріалів справи позивачем не надано доказів (пенсійне посвідчення, протокол про призначення пенсії, тощо) на підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно призначено пенсію, зокрема з 2015 року, водночас рішення суду, на яке посилається позивач, не є документом про призначення пенсії.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 908,00 грн. Відтак, вказану суму судового збору треба стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 291 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 44096797, місцезнаходження: 09117, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Біла Церква, вул. Героїв 72-ї Бригади, 12) про визнання дій протиправними, скасування вимоги, повернення коштів.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року № 0-151027-54 на суму 11039,43 грн.

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Кисіль