Справа № 500/3589/25
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3589/25

11 вересня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області), у якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 20.05.2025 № 47, яким відмовлено в призначені пенсії у зв`язку з втратою годувальника; зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 29.11.2024.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до територіального органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 20.05.2025 їй відмовлено у призначенні даного виду пенсії, оскільки на момент звернення за призначенням пенсії у позивачки відсутній страховий стаж.

Представник позивачки вважає доводи відповідача відносно неможливості призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника через відсутність страхового стажу наслідком неправильного тлумачення Закону, бо за приписами статей 26, 38 Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-ІV) підставою для віднесення члена сім`ї до категорії непрацездатної особи є факт досягнення такою особою пенсійного віку, а не наявність у неї страхового стажу. Страховий стаж є обов`язковою умовою стосовно годувальника, який помер, про що прямо зазначено законодавцем у статті 36 Закону №1058-ІV. Таким чином, законодавець чітко розрізняє ці поняття і встановлює відповідні умови для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. У зв`язку з такими обставинами позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалам. Цією ж ухвалою залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - ГУ ПФУ в Сумській області).

21.07.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який проти позову заперечує. Зазначає, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1), визначено перелік документів, які необхідно надати до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. До матеріалів пенсійної справи документи про стаж позивачки, подання яких визначене Порядком №22-1, не надані. Таким чином, тривалість страхового стажу позивачки визначити немає можливості. На момент звернення страховий стаж ОСОБА_1 відсутній, а отже, для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника підстав немає. Відповідач не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивачки на пенсійне забезпечення, оскільки діяв відповідно до вимог чинного законодавства. У задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с.26-30).

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про одруження від 15.01.2025 серія НОМЕР_1 (видане повторно, а.с.10).

Згідно з свідоцтвом про смерть від 15.01.2025 серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9 зворот).

ОСОБА_1 12.05.2025 звернулася з заявою до ГУ ПФУ в Сумській області про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника (а.с.35-36).

Розгляд заяви від 12.05.2025 провадився за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Тернопільській області, рішенням якого від 20.05.2025 № 47 позивачці відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що вік заявниці на дату звернення 61 рік. Вік померлого годувальника 67 років.

В рішенні зазначено, що до матеріалів пенсійної справи документи про стаж заявниці, подання, яких визначене Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не надані. Таким чином, тривалість страхового стажу заявниці визначити немає можливості.

Страховий стаж померлого годувальника 43 роки 10 місяців 13 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за поданими документами до страхового стажу враховано всі періоди роботи.

На момент звернення за призначенням пенсії страховий стаж заявниці відсутній, а отже для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника підстав немає (а.с.61-62).

ОСОБА_1 вважає, що відмова ГУ ПФУ в Тернопільській області у призначенні їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника є протиправною, бо вона досягла віку 60 років, а тому може претендувати на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-ІV).

Згідно частини 1 статті 9 Закону №1058-ІV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (частина 1 стаття 10 Закону № 1058-IV).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

За змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-ІV, непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

З огляду на положення наведеної норми права, слід дійти висновку, що непрацездатними членами сім`ї померлого визнаються:

1. чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю;

2. чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони досягли віку 65 років;

3. чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, законодавець визначив мінімальний вік для набуття особою статусу непрацездатного члена сім`ї 65 років безвідносно до наявного страхового стажу.

У випадку, коли особа не досягла 65-річного віку, вона вважається непрацездатним членом сім`ї у разі її відповідності вимогам, визначеним 26 Закону України № 1058-IV.

Водночас стаття 26 Закону України № 1058-IV диференціює право на призначення пенсії за віком в залежності від віку особи та наявного страхового стажу.

Так, статтею 26 Закону № 1058-ІV визначено умови призначення пенсії за віком.

За цією статтею особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Стаття 26 Закону № 1058-ІV визначає умови призначення пенсії за віком, якими є досягнення особою певного віку (60 років, 63 роки чи 65 років) та наявність достатнього страхового стажу для призначення пенсії, відповідно, у віці 60 років, 63 роки чи 65 років.

Отож, відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком (жінки) після досягнення віку 60 років, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року при наявності страхового стажу не менше 30 років. За нормами частини другої статті 26 Закону №1058-ІV за відсутності необхідного страхового стажу 30 років, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу у період з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років, а відповідно до частини третьої статті 26 Закону №1058-ІV після досягнення 65 років за наявності страхового стажу у період з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

Суд звертає увагу, що стаття 26 Закону № 1058-ІV визначає пенсійний вік не лише з досягненням 60 років, як помилково вважає позивачка, а й у 63 роки та 65 років залежно від наявності страхового стажу особою, на момент досягнення відповідного віку, який і буде вважатися пенсійним віком для конкретної особи.

Позиція позивачки полягає в тому, що оскільки вона досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІV, 60 років, то вона вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника. Проте, на переконання суду, виходячи з наведених вище міркувань, така позиція є хибною.

Якщо приймати до уваги такі пояснення позивачки, то нівелюється визначена законом така ознака непрацездатних осіб як - чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони досягли віку 65 років (вказані у пункті 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-ІV), оскільки вже при досягненні 60 років, як вважає позивачка, чоловік (дружина), батько, мати будуть визнаватися непрацездатними членами сім`ї померлого годувальника. Фактично тоді б пункт 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-ІV зводився б до того, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або досягли віку 60 років (як вважає позивачка), що є неприйнятним.

У даному випадку законодавець, посилаючись саме на пенсійний вік, передбачений статтею 26 Закону № 1058-ІV, має на увазі дотримання віку або 60 років, або 63 роки, чи 65 років, тобто дотримання умов, визначених цією статтею (віку і стажу) для призначення пенсії за віком у даному випадку

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року (коли позивачка досягла 60 років ) - не менше 30 років стажу,

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року (коли позивачка досягне 63 років ) - від 23 до 33 років стажу;

з 1 січня 2028 року (коли позивачка досягне 65 років ) - від 15 до 25 років стажу.

У протилежному випадку порушуватиметься принцип соціальної справедливості, коли особа, яка досягла віку 60 років і можливо для призначення пенсії за віком не має достатньо страхового стажу, а тому на призначення пенсії за віком розраховуватиме або у 63 роки, або в 65 років (залежно від наявного страхового стажу), проте особа у разі втраті годувальника, не маючи будь-якого страхового стажу, проте досягнувши 60 років, може претендувати на пенсію у разі втраті годувальника.

На користь висновку суду про те, що відсилка до статті 26 Закону №1058-ІV для визначення пенсійного віку вказує на те, що такий вік може становити 60 років, або 63 роки, або 65 років (а не лише 60 років), залежно від наявного в утриманця страхового стажу, свідчать прямі норми Порядку №22-1, на які посилається відповідач в оскаржуваному рішенні.

Так, постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2.3 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також, надаються такі документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;

3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;

4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;

5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

8) відомості про місце проживання;

9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;

10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).

11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).

Підпункт 11 пункту 2.3 Порядку №22-1 прямо вказує, що пенсійний вік утриманця для призначення пенсії у разі втраті годувальника (60 років, 63 роки чи 65 років) буде визначатися і прямо залежить від наявного в утриманця страхового стажу.

Таким чином, визначену у пункті 1 частини другої статті 36 Закону №1058-ІV ознаку непрацездатних осіб як - чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, у взаємозв`язку з положеннями статті 26 цього ж Закону, слід розуміти так, що досягнення пенсійного віку законодавець пов`язує з виникненням в особи права на призначення пенсії за віком (наявність стажу і досягнення віку), а не лише з досягненням особою загального пенсійного віку 60 років.

Використане законодавцем в пункті 1 частини другої статті 36 Закону №1058-ІV формулювання «особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону» визначає необхідність особи відповідати статті 26 Закону № 1058-IV не тільки відносно критерію віку, а й мати необхідний мінімальний страховий стаж, який для ОСОБА_1 складає не менше 30 років.

Судом встановлено, що станом на час звернення з заявою про призначення пенсії по втраті годувальника позивачка не відповідала вимогам пункту 1 частини другої статті 36 Закону №1058-ІV щодо мінімального віку (65 років) та не досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV в силу відсутності необхідного мінімального страхового стажу не менше 30 років.

Оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії позивачка ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) досягла 60-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 , при якому необхідний страховий стаж становить 30 років, а фактично за даними довідки форми ОК-5 з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж складає 6 місяців (а.с.73), а доказів наявності іншого страхового стажу позивачка не надала, то пенсійним органом спірним рішенням від 20.05.2025 № 47 правомірно було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Для отримання права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника станом на 29.11.2024 (дату смерті годувальника), окрім досягнення віку у 60 років, позивачці необхідно було мати не менше 30 року страхового стажу.

Доводи позивачки про те, що наявність страхового стажу не є обов`язковою передумовою для призначення пенсії по втраті годувальника є безпідставними та такими, що не відповідають пункту 1 частини другої статті 36 Закону №1058-ІV. Проте позивачка не позбавлена права, за умови дотримання вказаних вище умов, передбачених Законом № 1058-IV, на повторне звернення протягом 12 місяців з дня смерті годувальника до територіальних органів пенсійного фонду з відповідною заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника з наданням документів, що підтверджують її страховий стаж.

За вказаних обставин справи, суд приходить до висновку щодо правомірності та обґрунтованості оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 20.05.2025 № 47, а відтак відсутні правові підстави для визнання його протиправним та скасування. У задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, то відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вулиця Степана Бандери, 43, місто Суми, 40009, ідентифікаційний код юридичної особи в ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11 вересня 2025 року.

Суддя Чепенюк О.В.