Справа № 620/15867/24
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 року Чернігів Справа № 620/15867/24

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 04.07.2024 за №43 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.08.1986 по 04.11.1988 в Серебрянській середній школі; з 14.02.1989 по 03.09.1991 в Ольчанській середній школі; з 01.01.1992 по 24.06.1996 в російській федерації в Матросовській середній школі; періоди роботи у квітні-липні, листопаді-грудні 2002 року (суспільні роботи) УПСЗН Димитровської міської ради Донецької області.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком за наявності достатніх підстав для її нарахування, не зарахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності згідно із записами в дублікаті трудової книжки, посилаючись на недоліки записів у дублікаті трудової книжки, період роботи на території Російської Федерації, що також підтверджується записами в дублікаті трудової книжки та період роботи на суспільних роботах через відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 позовну заяву через невідповідність вимогам процесуального законодавства залишено без руху з наданням позивачці строку для усунення недоліків.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнало, просило відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що позивачці відмовлено у призначені пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивачки не зараховано період роботи з 15.08.1986 по 04.11.1988, оскільки в дублікаті трудової книжки у записі про звільнення з роботи відсутня печатка та підпис відповідальної особи, при цьому дата заповнення дублікату трудової книжки 03.01.1991; період роботи з 14.02.1989 по 03.09.1991, оскільки в дублікаті трудової книжки виправлена дата наказу про звільнення, будь-які уточнюючі документи в матеріалах електронної пенсійної справи відсутні. До страхового стажу позивачки не зараховано також період роботи з 01.01.1992 по 24.06.1996 в Російській Федерації, оскільки дія Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 припинена 19.06.2023. Крім того, відсутні підстави для зарахування періодів роботи позивачки у квітні-липні, листопаді-грудні 2022 року, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Таким чином, дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відмови позивачці у призначенні пенсії за віком є правомірними, а позовні вимоги необґрунтованими та не підтверджені будь-якими доказами.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало пояснення по справі, зазначивши, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та пенсію не отримує, оскільки рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 04.07.2024 №43 по зверненню від 26.06.2024 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд установив наступне.

ОСОБА_2 26.06.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення їй пенсії за віком, до заяви додані наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, заява про спосіб виплати пенсії від 17.05.2024, паспорт НОМЕР_1 , диплом № НОМЕР_2 , свідоцтво про народження № НОМЕР_3 , дублікат трудової книжки серія НОМЕР_4 , витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №8, довідка відділу освіти Покровської міської ради Донецької області №01-24/92/958 від 24.06.2024 (а.с. 113114).

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області за принципом екстериторіальності розглянуло вказану заяву та рішенням від 04.07.2024 №43 відмовило у призначенні пенсії за віком через відсутність у позивачки необхідного страхового стажу. Відповідно до вказаного рішення страховий стаж особи становить 29 років 9 місяці 8 день. До страхового стажу не зараховано: - період роботи з 15.05.1986 по 04.11.1988, оскільки в дублікаті трудової книжки у записі про звільнення з роботи відсутня печатка та підпис відповідальної особи, дата заповнення дублікату трудової книжки 03.01.1991; - період роботи з 14.02.1989 по 03.09.1991, оскільки в дублікаті трудової книжки виправлена дата наказу про звільнення; - період роботи з 01.01.1992 по 24.06.1999, в Російській Федерації, оскільки дія Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 припинена 19.06.2023; - період навчання в Російській Федерації з 01.09.1989 по 31.12.1991, оскільки він перетинається з роботою; - періоди роботи у квітні-липні, листопаді-грудні 2022 року, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Для зарахування страхового стажу, зокрема періодів роботи відповідно до дублікату трудової книжки необхідно надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи та довідки про перейменування підприємств (а.с. 22, 119).

Не погодившись із вказаною відмовою, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом, оскільки вважає рішення відповідача протиправним та таким, що порушує законне право особи на отримання пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, статтею 1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до приписів статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону № 1058-ІV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Отже, з вищезазначеного вбачається, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Закону №1058-IV.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок до 29.07.1993 регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.74 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 №252, зі змінами внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412) (далі - Інструкція №162). У подальшому наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок (далі - Інструкція №58), із прийняттям цього наказу Інструкція №162 не застосовується.

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції №162, у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з пунктами 2.2, п. 2.3 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу.

Пунктами пункту 2.5 - 2.7 Інструкції №162, що у разі виявлення неправильного або неточного запису про роботу , переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводяться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація на новому місці роботи зобов`язана надати працівнику у цьому необхідну допомогу. У разі необхідності адміністрація підприємства видає робітникам і службовцям на їх прохання завірені виписки відомостей про роботу з трудових книжок. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій було підпорядковане ліквідоване підприємство.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Адміністрація зобов`язана видати робітнику або службовцю його трудову книжку в день звільнення із внесеним до неї записом про звільнення (пункт 4.1 Інструкції №162).

Розділом 5 Інструкції №162 визначено порядок оформлення дублікатів трудових книжок працівникам.

Відповідно до положень пунктів 5.1, 5.2 Інструкції №162 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про адміністрації за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, адміністрація видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Аналогічні положення містяться в Інструкції №58.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162 питання пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі - Інструкція №656).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 Інструкції №656 передбачено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, організації засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 Інструкції №656 відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Із аналізу вказаних правових норм висновується, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд вважає, що право позивачки на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказане відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 26.06.2019 у справі №607/4243/17.

Суд установив, що дублікат трудової книжки серії НОМЕР_4 , видана на ім`я ОСОБА_1 , містить такі записи про роботу позивачки, зокрема (а.с. 2432):

6. 15.08.1986 призначена на посаду вихователя ГПД Серебрянської середньої школи.

7. 01.04.198 - перевести на посаду старшої піонерської вожатої;

8. 01.09.1987 переведена вчителем другого класу;

9. 04.11.1988 звільнена з посади вчителя початкових класів у зв`язку з переїздом за місцем проживання чоловіка;

10. 14.02.1989 прийнята вчителем початкових класів в Ольчанську середню школу;

11. 03.09.1991 звільнена переводом Матросовську школу Тенькинського району Магаданської області;

12. 09.09.1991 - прийнята вчителем початкових класів в Матросовську середню школу;

16. 24.06.1996 звільнена за власним бажанням.

Отже, записами в дублікаті трудової книжки в повній мірі підтверджують періоди роботи позивачки в Серебрянській середній школі з 15.08.1986 по 04.11.1988 та в Ольчанській середній школі з 14.02.1989 по 03.09.1991.

Відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу, а відмова в зарахуванні спірного стажу порушує принцип рівності особи перед законом.

Вказане відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 26.06.2019 у справі №607/4243/17.

Тож суд критично оцінює позицію відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи з 15.08.1986 по 04.11.1988 через відсутність у записі про звільнення з роботи печатки та підпису відповідальної особи та з 14.02.1989 по 03.09.1991 через наявні виправлення дати наказу про звільнення з роботи та зазначає, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для незарахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивачка не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 (справа №677/277/17), від 17.07.2018 (справа №220/989/17).

Більше того, у постанові від 19.12.2019 по справі №307/541/17 Верховний Суд звертав увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім того, на підтвердження на підтвердження періоду роботи з 15.08.1986 по 04.11.1988 в Серебрянській середній школі позивачка надала посвідчення про відрядження, видане 26.08.1987 №35 Серебрянською середньою школою Артемівського району, характеристику видану Серебрянською середньою школою 20.04.1987, відповідно до якої позивачка працювала піонервожатою в Серебрянській середній школі з 15.08.1986 (а.с. 3738, 39). Період роботи позивачки з 14.02.1989 по 03.09.1991 в Ольчанській середній школі підтверджується довідкою МКУ «Управління Освіти муніципальної освіти «Оймяконського улус (району)» від 29.12.2016 №75 про заробіток за вказаний період.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивачки з 15.08.1986 по 04.11.1988 в Серебрянській середній школі та з 14.02.1989 по 03.09.1991 в Ольчанській середній школі, мають бути зараховані до її страхового стажу.

Щодо незарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 01.01.1992 по 24.06.1996 на території Російській Федерації, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частинами 2, 3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при визначенні розміру пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжувався та діє і по теперішній час.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачка набула страховий стаж до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

На переконання суду, наявні в особи первинні документи, які стосуються її роботи або служби, не можуть бути невизнані суб`єктом влади або позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України було припинено співробітництво з країною-агресором. У цьому випадку право позивача на призначення пенсії ніяк не пов`язується з такими обставинами, як припинення дипломатичних відносин з вказаною державою.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ було констатовано, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

Період роботи позивачки на території Російської Федерації в Матросовській середній школі з 01.01.1992 по 24.06.1996 підтверджується записами в дублікаті трудовою книжкою серії НОМЕР_4 (у даному випадку відповідач не має зауважень щодо оформлення записів у дублікаті трудової книжки), довідкою МБОУ «СОШ в п. Омчак» від 06.12.2016 №337 про уточнення роботи на посадах, що дають право на дострокову трудову пенсію у зв`язку з педагогічною діяльністю, трудовим договором від 09.09.1991, згодою про продовження трудового договору від 09.09.1994 (а.с. 46, 4750, 5152).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії та частин першої, третьої статті 46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 Російської Федерації на територію України та військовою агресією першої по відношенню до громадян України відмова органом державної влади позивачки в реалізації її права на отримання пенсії, розрахованої зі всього страхового стажу, з підстави місцезнаходження підприємства на території РФ, порушує баланс між конституційним правом позивачки на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що період роботи позивачки у Матросовській середній школі з 01.01.1992 по 24.06.1996 належить зарахувати до страхового стажу позивачки.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи у квітні-липні, листопаді-грудні 2002, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося судом страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01.01.2004, до цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» (Закон №1788-XII).

Статтею 56 Закону №1788-XII визначено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Так, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Водночас, як вже зазначалося судом, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена з 01.07.2000 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», якою доручено Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 1 жовтня 1998 впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та установлено, що починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого облік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення №794), згідно з пунктом 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

В основі персоніфікованого обліку лежить обов`язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб; обов`язковість використання індивідуального ідентифікаційного номера даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків

та інших обов`язкових платежів (пункт 3 Положення №794).

Відповідно до пункту 5 Положення №794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі уповноважений орган).

Пунктами 67 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України "Про інформацію" має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови. Уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Відповідно до пункту 10 Положення №794 роботодавці зобов`язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них.

З аналізу наведених норм встановлено, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Суд зауважує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, а вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії позивачу або відомості про сплату внесків не у повному обсязі не є підставою для позбавлення особи права на зарахування до стажу роботи періодів, за які відсутні такі відомості.

Оскільки позивач не може відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, це не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії вказаних періодів роботи.

Позбавлення працівника соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі №316/1392/16-а, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 12.09.2019 у справі №489/2283/16-а.

Відповідно до записів дубліката трудової книжки серії НОМЕР_4 (№45 №54) позивачка :

10.04.2002 прийнята на суспільні роботи на посаду соціального працівника згідно з трудовим договором (Димитрівське управління праці та соціального захисту населення Димитрівської міської ради Донецької області);

26.04.2002 звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору;

07.05.2002 прийнята на суспільні роботи на посаду соціального працівника згідно з трудовим договором (Димитрівське управління праці та соціального захисту населення Димитрівської міської ради Донецької області);

29.05.2002 звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору;

03.06.2002 прийнята на суспільні роботи на посаду соціального працівника згідно з трудовим договором (Димитрівське управління праці та соціального захисту населення Димитрівської міської ради Донецької області);

17.07.2002 звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору;

01.11.2002 прийнята на суспільні роботи на посаду соціального працівника згідно з трудовим договором (Димитрівське управління праці та соціального захисту населення Димитрівської міської ради Донецької області);

28.11.2002 звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору;

02.12.2002 прийнята на суспільні роботи на посаду соціального працівника згідно з трудовим договором (Димитрівське управління праці та соціального захисту населення Димитрівської міської ради Донецької області);

27.12.2002 звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

Отже, відсутність даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів роботи позивачки з 10.04.2002 по 26.04.2002, з 07.05.2002 по 29.05.2002, з 03.06.2002 по 17.07.2002, з 01.11.2002 по 28.11.2002, з 02.12.2002 по 27.12.2002, що підтверджуються записами в дублікаті том трудової книжки

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином, відповідач не позбавлений права, зокрема звертатися у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.

Суд бере до уваги те, що відповідачем не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів трудової книжки ОСОБА_1 стосовно спірних періодів, натомість відмовлено у зарахуванні до страхового стажу таких періодів.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, шо періоди роботи позивачки з 10.04.2002 по 26.04.2002, з 07.05.2002 по 29.05.2002, з 03.06.2002 по 17.07.2002, з 01.11.2002 по 28.11.2002, з 02.12.2002 по 27.12.2002 мають бути зараховані до її страхового стажу.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивачка наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а та від 11.07.2019 у справі №242/1484/17 та від 31.03.2020 у справі №446/656/17.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України. Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

У пункті 54 Рішення у справі Пічкур проти України ЄСПЛ також зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що в даному випадку є порушення конституційних прав позивачки на отримання належного пенсійного забезпечення.

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, заява позивачки про призначення пенсії від 26.06.2024 розглянута за екстериторіальним принципом Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області й рішення про відмову в такому призначенні прийнято саме вказаним територіальним органом Пенсійного фонду України, яким і не враховано період трудової діяльності ОСОБА_1 до страхового стажу особи.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи в Серебрянській середній школі з 15.08.1986 по 04.11.1988, в Ольчанській середній школі з 14.02.1989 по 03.09.1991, в Матросовській середній школі з 01.01.1992 по 24.06.1996 та суспільні роботи в Димитрівському управлінні праці та соціального захисту населення Димитрівської міської ради Донецької області з 10.04.2002 по 26.04.2002, з 07.05.2002 по 29.05.2002, з 03.06.2002 по 17.07.2002, з 01.11.2002 по 28.11.2002, з 02.12.2002 по 27.12.2002.

Суд звертає увагу, що враховуючи зарахований ГУ ПФУ в Чернігівській області страховий стаж позивачки 29 років 9 місяців 8 днів та стаж, підтверджений матеріалами справи за періоди з 15.08.1986 по 04.11.1988, з 14.02.1989 по 03.09.1991, з 01.01.1992 по 24.06.1996, з 10.04.2002 по 26.04.2002, з 07.05.2002 по 29.05.2002, з 03.06.2002 по 17.07.2002, з 01.11.2002 по 28.11.2002, з 02.12.2002 по 27.12.2002, загальний стаж ОСОБА_1 на момент досягнення нею 60 років становить більше 31 року, що є достатнім для призначення їй пенсії за віком відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 04.07.2024 за №43 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2024, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Серебрянській середній школі з 15.08.1986 по 04.11.1988, в Ольчанській середній школі з 14.02.1989 по 03.09.1991, в Матросовській середній школі з 01.01.1992 по 24.06.1996 та суспільні роботи в Димитрівському управлінні праці та соціального захисту населення Димитрівської міської ради Донецької області з 10.04.2002 по 26.04.2002, з 07.05.2002 по 29.05.2002, з 03.06.2002 по 17.07.2002, з 01.11.2002 по 28.11.2002, з 02.12.2002 по 27.12.2002.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення адміністративного позову повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь позивачки належить стягнути сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с. 70).

Керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 04.07.2024 за №43 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2024, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Серебрянській середній школі з 15.08.1986 по 04.11.1988, в Ольчанській середній школі з 14.02.1989 по 03.09.1991, в Матросовській середній школі з 01.01.1992 по 24.06.1996 та суспільні роботи в Димитрівському управлінні праці та соціального захисту населення Димитрівської міської ради Донецької області з 10.04.2002 по 26.04.2002, з 07.05.2002 по 29.05.2002, з 03.06.2002 по 17.07.2002, з 01.11.2002 по 28.11.2002, з 02.12.2002 по 27.12.2002.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул.П`ятницька, 83А, м.Чернігів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 14005, ).

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл.Соборна,3, м.Слов`янськ, Донецька обл., 84121, адреса для листування: вул.Надії Алексєєнко,106, м.Дніпро, Дніпропетровська обл., 49008, ).

Повний текст рішення суду складено 09 вересня 2025 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО