Справа № 280/5311/25
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 вересня 2025 року Справа № 280/5311/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн., за час довготривалого лікування після тяжкого поранення, а саме з 25 жовтня 2024 року по 20 червня 2025 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн., за час довготривалого лікування після тяжкого поранення, а саме з 25 жовтня 2024 року по 20 червня 2025 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» за весь час затримки за період з 25 жовтня 2024 року по 20 червня 2025 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» за весь час затримки за період з 25 жовтня 2024 року по 20 червня 2025 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не виплатив позивачу в повному розмірі додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100 000,00 грн., у зв`язку з перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні після поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) та захворюванням, що пов`язані з захистом Батьківщини у період з 25 жовтня 2024 року по 20 червня 2025 року. Також, вказує, що набув право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою спірної додаткової винагороди. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 30 червня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження та витребувано докази.

Відповідач право на подання відзиву на позов не скористався. Копію позовної заяви одержав в особистому кабінеті в підсистемі «Електронний суд» 23 червня 2025 року, а копію ухвали про відкриття провадження по справі - 30 червня 2025 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 з січня 2024 призваний на військову службу та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 НГУ, що підтверджується відповідними записами у військовому квитку серії НОМЕР_4 від 24 жовтня 2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до наданих позивачем до позову копій виписок із медичної картки стаціонарного хворого № 2925 від 20 грудня 2024 року, № 5844 від, № 7509, № 26373 від 29 листопада 2024 року останній у періоди з 25 жовтня 2024 року по 27 жовтня 2024 року, з 28 жовтня 2024 року по 29 листопада 2024 року, з 29 листопада 2024 року по 20 грудня 2024 року, з 05 травня 2025 року по 20 травня 2025 року перебував на стаціонарному лікуванні урізних медичних закладах.

Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузій, каліцтва) № 1040/2024 від 19 листопада 2024 року, позивач 24 жовтня 2024 року отримав вогнепальне осколкове сліпе проникаюче поранення поперекової ділянки, обох сідниць з пошкодженням термінального відділу тонкої кишки, поширений гнійно-фіброзний перитоніт, гемоперитонеум. Заочеревинне пошкодження нижньоампулярного відділу прямої кишки, ненапружена гематома малого тазу. ВОСП лівого ліктьового суглобу з крайовим переломом відростку лівої ліктьової кістки, обох стегон, гомілок, лівої стопи.

Внаслідок поранення позивача було доставлено у Військово-медичний клінічний центр Східного регіону м. Дніпро, де останній перебував на стаціонарному лікуванні з 25 жовтня 2024 року по 27 жовтня 2024 (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №7509).

28 жовтня 2024 року позивач переведений на лікування в абдомінальну хірургію, виписка містить інформацію щодо перебування позивача з 28 жовтня 2024 року по 29 листопада 2024 року на лікуванні у Вінницькій обласній лікарні ім. М.І. Пирогова (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №26373).

З 29 листопада 2024 року по 20 грудня 2024 року позивач перебував на стаціонарному реабілітаційному лікуванні у Військовій частині НОМЕР_5 (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №2925).

Згідно довідки Медичної (військово-лікарської комісії) ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» № 294/С від 25 лютого 2025 року поранення позивача пов`язане із захистом Батьківщини, травма тяжка відповідно до Наказу МОЗ №370 від 04 липня 2007 року.

Згідно вказаної довідки позивач потребує тривалого лікування після тяжкого поранення на 60 (шістдесят) календарних днів.

Також, 28 квітня 2025 року ДУ «Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» проведено військово-лікарську комісію, з урахуванням якої позивач потребує тривалого лікування після тяжкого поранення на 60 (шістдесят) календарних днів (довідка №649/С медичної (військово-лікарської) комісії від 28 квітня 2025 року).

В період тривалого лікування з 05 травня 2025 року по 20 травня 2025 року знаходивсь на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради (виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5844).

З відомостей банківського рахунку позивача, йому стало відомо, що додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року, не була йому нарахована та сплачена за наступні періоди 25 жовтня 2024 року по 20 червня 2025 року.

Позивач вважаючи, що Військова частина НОМЕР_2 НГУ допустила протиправну бездіяльність, що полягає у ненарахуванні йому додаткової грошової винагороди у за періоди з 25 жовтня 2024 року по 20 червня 2025 року та компенсацію втрати частини доходів, звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі закон № 2232-XII), який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За визначенням частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 3 статті 2 Закону № 2232-XII, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 40 Закону № 2232-XII визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статей 1-2 Закону №2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з положенням частини 4 статті 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У подальшому (і станом на час спірних правовідносин) відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).

Відповідно до положень частини 1-2 постанови КМУ №168 щодо питань деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення. Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тобто, для призначення додаткової винагороди у розмірі 100000 грн., у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) має бути встановлено, що таке поранення мало місце під час дії воєнного стану, пов`язане із захистом Батьківщини, особа перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після поранення, таке поранення має мати тяжкий характер, що в свою чергу має бути підтверджено висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Крім того, включення військовослужбовців до наказів командира про виплату до додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень у разі поранення, має також відбуватись пропорційно часу участі, тобто пропорційно часу лікування, відпустки, а не за весь місяць, незалежно від кількості днів лікування та відпустки в ньому.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заперечуються обставини за яких позивач отримав травмування, а також їх причинно-наслідковий зв`язок із захистом Батьківщини. Вказані обставини зокрема підтверджуються наявними в матеріалах справи довідками, зокрема Довідки МВЛК від № 294/с від 25 лютого 2025 року та довідки МВЛК від 28 квітня 2025 року № 649/с.

Аналіз норми абзацу 3 пункту 1-2 Постанови № 168 дозволяє зробити висновок, що для нарахування та виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень передбачене за таких умов:

а) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

б) факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

в) факт перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Наказом Міністерства оборони України 25 січня 2023 року № 44 внесені зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, яким доповнено Порядок новим розділом XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

Згідно з пунктом 11 розділу XXXIV Порядку № 260, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Згідно пункту 12 Порядку № 260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Пунктом 9 Порядку № 260, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 9 Порядку № 260).

Виходячи зі змісту наведених положень Закону № 2011-XII, постанови № 168 та Порядку №260 винагорода, як вид виплат військовослужбовцям, є частиною їх грошового забезпечення та можуть належати як до групи щомісячних додаткових видів, так і до одноразових додаткових видів. Аналіз таких виплат та дослідження їх правової природи показує, що вони невід`ємно пов`язані з особливим характером та умовами служби військовослужбовця, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом.

Очевидно, що призначення та виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану у зв`язку з пораненням відбувається за настання особливого юридичного факту - поранення під час захисту Батьківщини, що зумовлює лікування (по тривалості часу воно може бути різним) або потребу у відпустці для лікування у зв`язку з отриманням тяжкого поранення. При цьому обидва наслідки поранення є обмеженими в часі, оскільки і лікування, і відпустка відбуваються упродовж певного (необхідного, визначеного) часу. Тому й зазначена винагорода повинна здійснюватися упродовж цього часу - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

В матеріалах справи наявні довідки від 19 листопада 2024 року № 1040/2024 року, від 25 лютого 2025 року за № 294/С, від 649/с від 28 квітня 2025 року з урахуванням яких позивач 24 жовтня 2024 року під час виконання бойового завдання у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_2 НГУ поблизу населеного пункту Селидове, внаслідок скиду боєприпасу з БПЛА противника отримав вогнепальне осколкове сліпе проникаюче поранення поперекової ділянки, обох сідниць з пошкодженням термінального відділу тонкої кишки, поширений гнійно-фіброзний перитоніт, гемоперитонеум. Заочеревинне пошкодження нижньоампулярного відділу прямої кишки, ненапружена гематома малого тазу. ВОСП лівого ліктьового суглобу з крайовим переломом відростку лівої ліктьової кістки, обох стегон, гомілок, лівої стопи. Травма позивача віднесена то тяжких та пов`язана із захистом Батьківщини.

Згідно копій виписок із медичної картки стаціонарного хворого № 2925 від 20 грудня 2024 року, № 5844 від, № 7509, № 26373 від 29 листопада 2024 року останній у періоди з 25 жовтня 2024 року по 27 жовтня 2024 року, з 28 жовтня 2024 року по 29 листопада 2024 року, з 29 листопада 2024 року по 20 грудня 2024 року, з 05 травня 2025 року по 20 травня 2025 року перебував на стаціонарному лікуванні урізних медичних закладах.

Отже позивач мав право на отримання додаткової винагороди під час стаціонарного лікування.

Як вбачається з наданої позивачем до суду довідки про доходи від 20 червня 2025 року додаткова винагорода у збільшеному розмірі позивачу у періоди з 25 жовтня 2024 року по 27 жовтня 2024 року, з 28 жовтня 2024 року по 29 листопада 2024 року, з 29 листопада 2024 року по 20 грудня 2024 року, з 05 травня 2025 року по 20 травня 2025 року не нараховувалась та не виплачувалась.

Таким чином позивачу протиправно не нараховано додаткову грошову винагороду передбачену постановою КМУ №168 за періоди з 25 жовтня 2024 року по 27 жовтня 2024 року, з 28 жовтня 2024 року по 29 листопада 2024 року, з 29 листопада 2024 року по 20 грудня 2024 року, з 05 травня 2025 року по 20 травня 2025 року під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні.

Так, за у періоди з 25 жовтня 2024 року по 27 жовтня 2024 року, з 28 жовтня 2024 року по 29 листопада 2024 року, з 29 листопада 2024 року по 20 грудня 2024 року, з 05 травня 2025 року по 20 травня 2025 року позивач має право на отримання додаткової винагороди за періоди з 25 жовтня 2024 року по 27 жовтня 2024 року, з 28 жовтня 2024 року по 29 листопада 2024 року, з 29 листопада 2024 року по 20 грудня 2024 року, з 05 травня 2025 року по 20 травня 2025 року.

В той же час, доказів перебування позивача на лікуванні у період з 21 грудня 2024 року по 04 травня 2025 року та з 21 травня 2025 року по 20 червня 2025 року матеріали справи не містять. Довідки МВЛК від 25 лютого 2025 року за № 294/с та від 28 квітня 2025 року з а № 649/с містять інформацію стосовно потреби позивача у лікуванні, проте не підтверджують його перебування на лікуванні у періоди з 21 грудня 2024 року по 04 травня 2025 року та з 21 травня 2025 року по 20 червня 2025 року.

У зв`язку із чим в цій частині позовних вимог слід відмовити.

З приводу вимог щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» за весь час затримки за період з 25 жовтня 2024 року по 20 червня 2025 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок - № 159).

Згідно статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Стаття 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначає, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 159, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом пунктів 2, 3 Порядку № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У пункті 4 Порядку № 159 закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Так, згідно із абзацом 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

У постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19 Верховний Суд виходив із аналізу норм Закону № 2050-ІІІ, відповідно до статті 2 якого компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

У справі № 240/11882/19 Верховний Суд зауважив, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Під час розгляду справи судом установлено, що позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 грн. на місяць за період лікування з 25 жовтня 2024 року по 27 жовтня 2024 року, з 28 жовтня 2024 року по 29 листопада 2024 року, з 29 листопада 2024 року по 20 грудня 2024 року, з 05 травня 2025 року по 20 травня 2025 року включно. Відтак, очевидним є те, що відповідачем допущено порушення встановленого строку виплати позивачу додаткової винагороди, тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу (грошового забезпечення) за вищевказаний період.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права за встановленими обставинами у даній справі є: визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 НГУ, яка полягає у невиконанні обов`язку щодо нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 00000 грн. за період стаціонарного лікування з 25 жовтня 2024 року по 27 жовтня 2024 року, з 28 жовтня 2024 року по 29 листопада 2024 року, з 29 листопада 2024 року по 20 грудня 2024 року, з 05 травня 2025 року по 20 травня 2025 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), з урахуванням фактично виплачених сум; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 НГУ нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 грн. за період стаціонарного лікування з 25 жовтня 2024 року по 27 жовтня 2024 року, з 28 жовтня 2024 року по 29 листопада 2024 року, з 29 листопада 2024 року по 20 грудня 2024 року, з 05 травня 2025 року по 20 травня 2025 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), з урахуванням фактично виплачених сум; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строку виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 за період лікування та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії за період з 25 жовтня 2024 року по день фактичної виплати.

Враховуючи наведене вище, зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що доводи позивача є частково обґрунтованими, а тому наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що відповідно підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, відтак розподіл судових витрат в частині сплати судового збору з урахуванням положень статті 139 КАС не здійснюється.

Також, з урахуванням доданих до позову документів позивачем завлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що витрати на правову допомогу в розмірі як 5000,00 грн. за підготовку позовної заяви є не співмірними з обсягом наданих послуг та складністю адміністративної справи, у зв`язку з чим такі витрати підлягають зменшенню до 2 000,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 9, 139, 241-243 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України, яка полягає у невиконанні обов`язку щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000 грн. за період стаціонарного лікування 25 жовтня 2024 року по 27 жовтня 2024 року, з 28 жовтня 2024 року по 29 листопада 2024 року, з 29 листопада 2024 року по 20 грудня 2024 року, з 05 травня 2025 року по 20 травня 2025 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 грн. за період стаціонарного лікування з 25 жовтня 2024 року по 27 жовтня 2024 року, з 28 жовтня 2024 року по 29 листопада 2024 року, з 29 листопада 2024 року по 20 грудня 2024 року, з 05 травня 2025 року по 20 травня 2025 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строку виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 за період лікування та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії за період з 25 жовтня 2024 року по день фактичної виплати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено та підписано 10 вересня 2025 року.

Суддя Д.В. Татаринов