Справа № 520/29294/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 р. Справа № 520/29294/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В.) від 27.11.2024 року по справі № 520/29294/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретного управлінського волевиявлення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за період із 24.06.2022 року по 03.01.2024 року пропорційно дням перебування у полоні;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за період 24.06.2022 року по 03.01.2024 року пропорційно дням перебування у полоні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відсутнє будь-яке рішення про притягнення позивача до відповідальності. Кримінальне провадження № 0000763 було закрито на момент ухвалення рішення судом першої інстанції. Доказом перебування позивача у полоні є лист Державного підприємства "Український національний центр розбудови миру" № 290-24 від 08.01.2024, копія якого була надана до позову. Тому позивач вважає, що наявні підстави для виплати йому додаткової винагороди за період знаходження у полоні із 24.06.2022 по 03.01.2024.

Відповідач, своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 21.10.2020р. згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2020р. № 299 був зарахований до особового складу військової частини.

Згідно наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2022р. № 40 ОСОБА_1 вибув у щорічну основну відпустку тривалістю 10.02.2022р. - 01.03.2022р. до м. Ізюм.

Після початку повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України 24.02.2022р. до місця дислокації військової частини не прибув.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2022р. № 91 ОСОБА_1 було знято з усіх видів забезпечення з 02.03.2022 р.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2022р. № 96 заявник обліковується у якості військовослужбовця, котрий скоїв дезертирство. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2023р. № 286 заявнику призупинено строк військової служби та виключено із списків особового складу військової частини з 05.10.2023р., за фактом дезертирства заявника з 02.03.2022р. до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне провадження № 0000763 від 05.10.2023р.

Постановою старшого слідчого з ОВС Третього слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську від 15.07.2024 р. кримінальне провадження № 0000763 від 05.10.2023р. було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Постановою керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 30.07.2024 р. була скасована постанова старшого слідчого з ОВС Третього слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Краматорську від 15.07.2024 р. про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно з листом Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 08.01.2024р. № 294-24 заявник перебував у полоні (був затриманий, перебував під владою держави агресора) та був звільнений 03.01.2024р.

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та невиплатив йому додаткову винагороду передбачену Постановою КМУ № 168, у збільшеному до 100000,00 грн. розмірі за період перебування в полоні, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що приписи постанови КМУ від 28.02.2022р. № 168 не передбачають правових підстав для виплати додаткової винагороди у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі виключно за сам факт перебування військовослужбовця у полоні.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.6 ст. 9 Закону № 2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

07.06.2018 наказом Міністерства оборони України №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

За приписами п.3 Розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок № 884.

Пункт 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно із п. 4 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Пунктом 8 Порядку № 884 передбачено, що виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирували, не здійснюється.

Відтак військовослужбовець, який потрапив у полон, грошове забезпечення такого військовослужбовця виплачується у разі одночасної наявності таких юридичних фактів: 1) невстановлення в порядку передбаченому законодавством обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця у полон самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертиртирства; 2) перебування військовослужбовця у списку особового складу військової частини (установи, організації); 3) подання заяви про виплату йому грошового забезпечення на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) відповідно до Порядку № 884.

Постановою № 168 встановлено:

«1. Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

- захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

- загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Системний аналіз викладених вище норм права дозволяє стверджувати, що право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. (згідно з постановою КМУ №168) мають, військовослужбовці, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у тому числі й ті, які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками.

Слід відзначити, що у вказаній постанові словосполучення "у тому числі й ті" слід тлумачити як ті особи, які захоплені в полон під час безпосередньої участі у бойових діях чи забезпеченні здійснення вказаних вище заходів.

Як встановлено судовим розглядом, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №91 від 01.04.2022 солдата ОСОБА_1 , знято з усіх видів забезпечення з 02 березня 2022 року, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини (неповернення з відпустки). З 02 березня 2022 року відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , як такого, що скоїв дезертирство (наказ № 96 від 02.04.2022).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2023 року № 286 солдату ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину 02.03.2022 (дезертирував), призупинено строк військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 05.10.2023 року.

Актом службового розслідування стосовно нез`явлення на службу з відпустки солдата ОСОБА_2 від 26.09.2022 встановлено, 05.05.2022 від начальника штабу-першого заступника командира надійшла доповідь про те, що 09.02.2022 солдат ОСОБА_1 , навідник 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, убув у відпустку згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2022 № 40. Про необхідність повернення до військової частини в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введення військового стану солдата ОСОБА_2 було повідомлено засобами телефонного зв`язку. Станом на 03.05.2022 солдат ОСОБА_3 до розташування підрозділу не повернувся. На телефонні дзвінки не відповідає. Місцезнаходження солдата ОСОБА_1 невідоме. Навідник 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу НОМЕР_2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону солдат ОСОБА_1 не з`явився на службу з відпустки та перебуває за межами військової частини без законних на те підстав, чим ухиляється від виконання обов`язків військової служби. Такі дії солдата ОСОБА_2 стались через його особисту недисциплінованість і йдуть всупереч вимог статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1,3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Так, службовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_3 з 03.05.2022 перебуває за межами військової частини НОМЕР_1 без законних на те підстав понад 10 діб.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1067 від 26.09.2022 про підсумки службового розслідування стосовно нез`явлення на службу з відпустки солдата ОСОБА_2 , за нез`явлення на службу з відпустки з метою ухилитися від військової служби, невихід на службу без поважних причин та самоусунення від виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України статей 1,3,4 дисциплінарного статуту Збройних Сил України на навідника НОМЕР_3 мотопіхотного батальйону солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення "СУВОРА ДОГАНА" утримати премію та додаткову грошову винагороду за травень 2022 року. Офіцеру-психологу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_4 копії матеріалів службового розслідування направити до територіального управління Державного Бюро Розслідувань розташованого у місті Краматорську для прийняття правового рішення та процесуального рішення, внесення інформації до ЄРДР.

Вищевказані накази, якими ОСОБА_1 знято з всіх видів забезпечення (з 02.03.2022 р.), увільнено від займаних посад, позивачем не оскаржені та не скасовані відповідачем чи судом.

Відповідно до п. 15 Розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Натомість, як встановлено судовим розглядом та вбачається з матеріалів службового розслідування, а також сторонами не заперечується, позивач був захоплений у полон вже після того, як він в порушення наказу безпосереднього командира не повернувся на місце дислокації військової частини, та вже після того, як не з`явився до військової частини по закінченню відпустки, та після того, як його було знято з усіх видів забезпечення.

Отже, на момент захоплення його в полон, він вже був знятий з усіх видів забезпечення, а тому не виконував та не міг виконувати жодних бойових завдань чи приймати безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для нарахування та виплати позивачу спірної винагороди у збільшеному розмірі відповідно до Постанови № 168.

Надаючи оцінку всім доводам сторін, суд також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, який дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 року по справі № 520/29294/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов