Справа № 953/6611/25
Суддя: Юрлагіна Т. В.
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/6611/25
Провадження № 2-а/953/327/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря Бірукової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голован Ярослав Ігорович до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 5022611 від 20 червня 2025 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП,

за участю

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Голована Я.І.,

представника відповідача Департаменту патрульної поліції Ільченко Є.С.,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голован Ярослав Ігорович звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 5022611 від 20 червня 2025 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП просить закрити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою старшого інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції капітана Раменюка Романа Олександровича серія ЕНА № 5022611 від 20.06.2025 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. за ч.2 ст. 126 КУпАП за те, що 27.05.2025 року о 15:50 годині в м. Харків по вул. Шевченка буд.26, керуючи транспортним засобом Volkswagen Crafter номерний знак НОМЕР_1 , він порушив вимоги п.2.1.а, п.10.4 ПДР України.

Відповідно до змісту постанови 27.05.2025 року о 15:50:00 у місті м. Харків, вул. Шевченка, буд.26 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Crafter номерний знак НОМЕР_1 перед поворотом ліворуч на перехресті вул. Дванадцятого Квітня та вул. Миру міста Харкова, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, при цьому кількість місць для сидіння в транспортному засобі складала 18 разом з місцем сидіння водія, не маючи права керування таким транспортним засобом, порушив вимоги п.2.1.а, п.10.4 ПДР України.

Оскаржувана постанова серії ЕНА № 5022611 від 20.06.2025 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП не містить жодного посилання на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, в ній відсутні посилання на будь-який доказ, який здійснює фіксацію такого порушення. Отже, в даному випадку не дотриманий порядок фіксації правопорушення. Висновок про те, що позивачем скоєне адміністративне правопорушення є недоведеним належними доказами. На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2025 справу передано на розгляд судді Юрлагіній Т.В.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 червня 2025 року вказану позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

03 липня 2025 року від представника позивача Голована Я.І. надійшла заява на усунення недоліків.

Ухвалою від 04.07.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

11.07.2025 року від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив, в якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що Інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", таким чином зафіксовано скоєння адміністративного правопорушення позивачем та розгляд справи на портативний нагрудний відеореєстратор № 470190.

Щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення зазначено, що 27.05.2025 о 15:50 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом VOLKSWAGEN CRAFTER державний номерний знак НОМЕР_1 , перед поворотом ліворуч на перехресті вул. Дванадцятого квітня та вулиці Миру в місті Харкові, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїжджій частині, призначеній для руху в цьому напрямку, при цьому кількість місць для сидіння в транспортному засобі складала 18 (вісімнадцять) місць, разом з місцем для сидіння водія, при цьому водій не мав права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п.2.1.а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - ПДР). Зазначений транспортний засіб був зупинений на підставі статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Інспектор підійшов до водія, представився, пояснив причину зупинки транспортного засобу та пояснив застосування поліцейських превентивних заходів, що зафіксовано на нагрудну камеру поліцейського № 470190. Під час перевірки документів, які підтверджують його право на керування транспортним засобом VOLKSWAGEN CRAFTER державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктів 2.1, 2.4 ПДР встановлено, що позивач не мав права керування транспортним засобом відповідно до відомостей інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», оскільки відповідно до «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, такі як: категорія D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Працівниками поліції встановлено, що транспортний засіб VOLKSWAGEN CRAFTER державний номерний знак НОМЕР_1 мав 18 (вісімнадцять) місць для сидіння, разом з місцем для сидіння водія, що підтверджується відеозаписами з нагрудної камери поліцейського № 470190.

Тобто, з вищевказаного виходить, що Позивач не мав права керувати транспортним засобом VOLKSWAGEN CRAFTER державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки транспортний засіб під його керуванням був обладнаний на більше, ніж 16 місць. Основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, вчинення якого підтверджено відеоматеріалами з автомобільного відеореєстратора, який встановлений в службовому автомобілі та з нагрудних камер №470190 та № 472894.

На відеозаписах зі службового реєстратора зафіксовано рух транспортного засобу білого кольору під керуванням Позивача, який здійснив поворот ліворуч, при цьому завчасно не зайнявши відповідне крайнє ліве положення на проїжджій частині, що стало підставою для зупинки транспортного засобу.

Після зупинки транспортного засобу встановлено, що водій в особі Позивача здійснював керування транспортним засобом VOLKSWAGEN CRAFTER, який конструктивно призначений для перевезення до 9 осіб (включно з водієм), однак у результаті переобладнання в салоні було фактично облаштовано 18 сидячих місць.

Таким чином, транспортний засіб використовувався для перевезення пасажирів у кількості, що перевищує технічно допустиму конструкцією виробника. При цьому водій немає відповідного посвідчення водія з відкритою категорією «D», необхідною для керування транспортними засобами, призначеними для перевезення понад 16 пасажирів.

Позивачеві в повному обсязі роз`ясненні його права, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП. Враховуючи необхідність здійснення запиту до Головного сервісного центру МВС з метою з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, поліцейський, який здійснював розгляд справи, дійшов висновку про необхідність відкладення її розгляду на іншу дату. Повідомлення про запрошення до підрозділу поліції на 20.06.2025 на 10:00 вручено ОСОБА_1 під особистий підпис.

20.06.2025 працівниками поліції продовжено розгляд справи за участі Позивача, адвоката чи іншого фахівця в галузі права під час розгляду справи, останній не залучав. За результатом розгляду справи, згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, поліцейським встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП, тому була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5022611 від 20.06.2025. У зв`язку з вищевказаним, вважають, що позовна заява ОСОБА_1 щодо скасування постанови не підлягає задоволенню, оскільки постанова серії ЕНА № 5022611 від 20.06.2025 винесена у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідно до листа Головного сервісного центру Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях «Про надання інформації» за вхідним № 31/32 від 28.05.2025, який надійшов до УПП в Харківській області Д1П1 06.06.2025 за № 589 ЕП зазначено, що згідно Єдиного державного реєстру МВС на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.05.1998 року ЦШІПВАЗ з обслуговування міста Селидове, Новогродівка, Дмитрове, Красноармійськ видане посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії (В,С).

Таким чином, Інспектор оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю у межах своїх повноважень, у спосіб визначених законодавством, прийняв рішення притягнути Позивача до адміністративної відповідальності. Відтак, твердження позивача, викладені у позові є безпідставними, необґрунтованими, а позовна заява не підлягає задоволенню. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Голован Я.І., в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та надали оригінал та копію посвідчення водія НОМЕР_3 від 12.08.2025 року, відповідно до якого у позивача відкрито категорію «D1», «D» з 15.02.2006 року, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Ільченко Є.С. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши спірні правовідносини, дослідивши матеріали справи та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини та прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Стаття 286 КАС України, встановлює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5022611 від 20.06.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volkswagen Crafter номерний знак НОМЕР_1 перед поворотом ліворуч на перехресті вул. Дванадцятого Квітня та вул. Миру міста Харкова, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, при цьому місць для сидіння в транспортному засобі складала 18, разом з місцем сидіння водія, не маючи права керування таким транспортним засобом, порушив вимоги п.2.1.а, п.10.4 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Зазначеною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до посвідчення водія НОМЕР_3 від 12.08.2025 року у позивача ОСОБА_1 відкрито категорію «D1», «D» з 15.02.2006 року.

Звертаючись з позовом до суду про скасування вищевказаної постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач посилався на те, що постанова підлягає скасуванню з підстав того, що вона була винесена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків інспектора фактичним обставинам справи та з порушення процедури фіксації.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАІ І).

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил Дорожнього Руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють ПДР.

Відповідно до пункту 1.1 ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.1.а ПДР закріплено те що, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною другою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Представником відповідача було надано лист Головного сервісного центру Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях «Про надання інформації» за вхідним № 31/32 від 28.05.2025, який надійшов до УПП в Харківській області Д1П1 06.06.2025 за № 589 ЕП, в якому зазначено, що згідно Єдиного державного реєстру МВС на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.05.1998 року ЦШІПВАЗ з обслуговування міста Селидове, Новогродівка, Дмитрове, Красноармійськ видане посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії (В,С).

Проте в судовому засіданні позивачем надано посвідчення водія НОМЕР_3 від 12.08.2025 року на ім`я ОСОБА_1 з відкритою категорією «D1», «D» з 15.02.2006 року, яке ним було отримано взамін попереднього посвідчення водія.

Як зазначив представник позивача відомості про відкриття відповідної категорії «D1», «D» з 15.02.2006 року могли бути відсутні у Головного сервісного центру Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях через отримання відповідної категорії в Донецькій області, на території яка наразі є окупованою.

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.

Вказані правовідносини регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Правилами дорожнього руху України.

Згідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

В силу ч. 2ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В позовній заяві позивач зазначив, що правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП не вчиняв, оскільки не порушував вимоги п.п. 2.1.а.

Так, позивач у позовній заяві посилається на те, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Інспектором при винесені постанови наведено докази, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, проте станом на час розгляду будь-які пояснення очевидців, які б підтвердили порушення позивачем ПДР, фото-, відеофіксація зазначеного порушення відсутні.

Тому в його діях, які кваліфікуються за ч. 2 ст. 126 КУпАП, відсутній склад правопорушення, адже відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона вищевказаного адміністративного правопорушення. Винних дій він не вчиняв, правил дорожнього руху не порушував.

Суд звертає увагу на те, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з п. 9 ст. 31 Закону України №580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до частини першої ст. 40 Закону України №580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 р. по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 р. по справі №743/1128/17, від 15.11.2018 р. по справі №524/5536/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали.

Враховуючи викладене, всупереч вимогам ст. 77 КАС України, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху. Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові серії ЕНА № 5022611 від 20.06.2025 року, складеною інспектором Раменюком Р.О. спростовано доказами наданими позивачем та не підтверджується жодними іншими доказами.

Суд звертає увагу на те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 (№К/9901/15804/18).

Таким чином, відповідачем не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

З огляду на встановлені обставини справи, на виконання ч. 2 ст. 77 КАС України суб`єктами владних повноважень не було доведено суду правомірність спірного рішення.

Разом з цим, на думку суду, позиція відповідача у даній справі не є доведеною, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами наявності події та складу адміністративного правопорушення, яке інспектор поліції вважав встановленим у постанові серії ЕНА № 5022611 від 20.06.2025.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5022611 від 20.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і в частині закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Положенням частини 1 ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.3, 5, 8, 11, 73-79, 94, 99, 132, 139, 159, 160-163, 229, 241-246, 250, 251, 255, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову старшого інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Раменюка Романа Олександровича серії ЕНА № 5022611 від 20.06.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_4 , за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.09.2025 року.

Суддя: Т.В. Юрлагіна