Справа № 750/10655/25
Суддя: Косенко О. Д.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/246/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Косенка О.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 750 від 23.07.2025 про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В обґрунтування позову посилається на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення виносилася у його присутності, та надаючи письмові пояснення він зазначив, що за вказаною в повістці адресою листа не надходило та за даною адресою він не проживає. Також Позивач наголошував, що він має третю групу інвалідності та відповідно до ст. 23 п.1 ч.2 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» не підлягає призову на військову службу, тому взагалі не зрозуміли підстави направлення повістки (особа має інвалідність).

Позивач вказує, що у визначені чинним законодавством строки, оновив свої дані у ТЦК, що також вбачається із постанови у справі про адміністративне правопорушення, проте вказані відомості не були взяті до уваги уповноваженими особами при розгляді справи та винесенні постанови про адміністративне правопорушення. Тільки при продовженні строку дії відстрочки, якщо змінилося місце проживання військовозобов`язаний повинен повідомити про зміну свого місця проживання.

Позивач зазначає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованою, такою що не відповідає нормам КУпАП, оскільки під час винесення постанови не дотримано вимоги законодавства, згідно яких завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях Позивача є ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. В порушення вимог ст. 256 КУпАП, у постанові про адміністративне правопорушення не викладена суть адміністративного правопорушення та невірно зазначена норма спеціального закону, порушення якого інкримінується позивачеві

Окрім цього, Позивач зазначає, що в оскаржуваній постанові не зазначені відомості про те з якою метою, згідно з якою повісткою, коли саме така повістка направлялася позивачу, що унеможливлює встановити суть адміністративного правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 .

Окрім викладеного вище, Позивач підкреслює, що відповідачем була порушена процедура надіслання повістки, виходячи з того, що у постанові про адміністративне правопорушення, вказана в постанові про адміністративне правопорушення повістка не була йому вручена та повернулася без вручення з відміткою «Одержувач відсутній за вказаною адресою». Про те, що позивач не отримував повістку він також зазначав при розгляді справи про адміністративне правопорушення в ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак його пояснення були залишені поза увагою. При цьому підтвердженням направлення повістки рекомендованою кореспонденцією є опис поштового вкладення (п.30.2 Порядку № 560 від 16.05.2024), який до протоколу про адміністративне правопорушення не надано.

Оскаржувану постанову Позивач просить скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою суду від 06.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам надано строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач через канцелярію суду подав відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив, вказавши, що повістка про виклик до ТЦК направлялася Позивачу за адресою, яку Позивач при оновленні даних вказав, як адресу фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 . АТ «Укрпошта» ІНФОРМАЦІЯ_4 було повернуто повістку у зв`язку із відсутністю Позивача за вказаною адресою, що підтверджується трекінгом № 049.

На думку Відповідача, не заслуговують на увагу і твердження представника Позивача, що не зазначення у оскаржуваній постанові певних відомостей щодо причин направлення повістки та дати її направлення є безумовною причиною для її скасування,адже вказані недоліки є малозначними та не впливають на саму суть постанови. У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 2а-475/09/1370 застосовані релевантні для цієї справи висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, а саме рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.

Також, Відповідач зазначає, що твердження представника Позивача про те, що у оскаржуваній постанові не правильно зазначено абзац ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є помилковим, оскільки абз.1 ч.3 ст.22 вищевказаного закону є абзац з текстом «під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися…». Тому у оскаржуваній постанові правильно визначені норми, які були порушені Позивачем.

Крім того, Відповідач зазначає що необґрунтованими є твердження представника Позивача, що при винесенні постанови не враховувалися обставини наявності інвалідності у Позивача, а також що повістка надсилалася не у спосіб передбачений Порядком № 560. Адже, як вбачається з оскаржуваної постанови було враховано наявність інвалідності у Позивача, а наявними доказами у справі підтверджується, що повістка йому направлялася у спосіб передбачений законодавством України.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

18 липня 2025 року солдатом ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 відносно Позивача було складено протокол № 750 про адміністративне правопорушення за фактом порушення абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 21) .

23 липня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_3 було винесено постанову № 750 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн (а.с. 9 зворот-10).

У постанові зазначено, ОСОБА_1 був належним чином оповіщений про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак за викликом не прибув,чим порушив частину3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 Позивач має інвалідність 3 групи загального захворювання (а.с. 9).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 210-1 КУпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. ст. 210, 210-1, 211, (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що Позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Частиною 3 ст. 22 Закону №3543-ХІІ встановлено обов`язки громадян під час мобілізації, зокрема: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз. 8 ч. 3 ст.22).

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк (абз. 19-20 ч. 3 ст. 22).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів (абз. 22).

Судом встановлено, що повісткою №4206745, яка згенерована в електронному вигляді та містить QR-код, Позивача було зобов`язано 07.07.2025 на 09.00 годину з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних (а.с. 22).

28 червня 2025року відділенням поштового зв`язку АТ «Укрпошта» вказану повістку було направлено рекомендованим листом (№ відправлення: 049) з відділення 14000 в м. Чернігові АТ «Укрпошта» на адресу за місцем проживання Позивача, яке він указане у його військово-обліковому документі, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується корпією опису вкладення до поштового рекомендованого відправлення(а.с. 22 зворот).

За результатами перевірки статусу відправлення (трекінгом) на офіційному сайті АТ «Укрпошта» поштове відправлення № 049 30.06.2025 прибуло до відділення 14014 м. Чернігів, 03.07.2025 здійснено невдалу спробу його вручення та 06.07.2025 відділенням 14014 м. Чернігів АТ «Укрпошта» повернуто повістку ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку із відсутністю Позивача за вказаною адресою (а.с. 23).

У відповідності до Порядку проведення призову громадян на військову службу по мобілізації в особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 560 від 16.05.2024, особа вважається належним чином повідомленою про необхідність явки до ТЦК, якщо повістка про виклик згенерована в електронному вигляді, підписана кваліфікованим підписом керівника ТЦК, направлена рекомендованим листом з описом вкладення за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення облікових даних.

Пунктом 41 Порядку передбачено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Пунктом 41-1 Положення передбачено, що перевірка чинності повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, проводиться шляхом зчитування QR-коду за допомогою технічних засобів, які дають змогу відтворити відомості, зазначені у повістці, у тому числі засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, зокрема з використанням мобільного додатка.

Отже, Позивач вважається належним чином повідомленим про необхідність явки до ТЦК, а тому суд відхиляє його доводи щодо зворотнього.

Факт складення стосовно Позивача протоколу про адміністративне правопорушення, надання письмових пояснень та підпису протоколу, а також притягнення його до адміністративної відповідальності про адміністративне правопорушення підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Крім того, суд зазначає, що будь-які обставини, пов`язані із особою військовозобов`язаного, у тому числі наявність у нього інвалідності чи інших підстав для звільнення чи відстрочки від мобілізації та військової служби, не звільняють таку особу від обов`язку прибути за викликом до ТЦК та СП у встановлений у повістці строк.

Позивач надав свою суб`єктивну оцінку наявності (відсутності) підстав для виклику його до ТЦК та СП та як наслідку наявності (відсутності) у нього обов`язку прибути за повісткою, яка не грунтується на нормах законодавства.

Також суд не вбачає підстав для висновку, що несуттєві недоліки у складених працівниками ТЦК та СП процесуальних документах вплинули на законність прийнятого рішення про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, адже всі недоліки є малозначними та не впливають на саму суть зафіксованого протоколом правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 2а- 475/09/1370 застосовані релевантні для цієї справи висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Саме рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Тобто, не кожен дефект певного адміністративного акта, якими по своїй суті є і протокол та постанова про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне (істотне) порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), де вказано, що згідно з усталеною судовою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 3 вказаної статті визначено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Зі сторони Позивача належних та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів суду не надано.

З огляду на встановлені обставини, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що оскаржувана постанова прийнята уповноваженою особою Відповідача в межах наданих йому законом повноважень та з дотриманням вимог КУпАП, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки у задоволенні позову необхідно відмовити, понесені судові витрати у справі суд повністю покладає на Позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови начальника центру полковника ОСОБА_3 № 750 від 23.07.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

Суддя Олег КОСЕНКО