Справа № 640/1781/20
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року м. Київ справа №640/1781/20

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у місті Києві

про визнання протиправними дії, визнання протиправним та скасування наказу

від 20.12.2019 №1407 о/с, поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві , в якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо фактичного усунення від виконання службових обов`язків на посаді інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та звільнення зі служби в Національній поліції ОСОБА_1 , вчинені без його свідомого волевиявлення та всупереч вимог чинного законодавства неправомірними;

- визнати протиправними та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 20.12.2019 №1407о/с в частині усунення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків на посаді інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у місті Києві поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

ІІ. виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 24.12.2019 його на підставі наказу ГУНП в м. Києві від 20.12.2019 №1407о/с усунуто від виконання службових обов`язків та неправомірно звільнено зі служби. Позивач зауважує, що він був звільнений з посади інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві в той час як він, на підставі наказу ГУНП в м. Києві від 15.04.2019 №341о/с призначений на посаду інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Від відповідача у встановлений судом строк до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що на виконання постанови Верховного суду від 22.11.2019 у справі № 826/6107/18 Головним управлінням видано оскаржуваний Позивачем наказ від 20.12.2019 № 1407 о/с про скасування наказу ГУНП у м. Києві від 20.02.2019 № 146 о/с «Щодо особового складу» (про поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції та на посаді СЮП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві) та наказу ГУНП у м. Києві від 18.07.2019 № 719 о/с «Щодо особового складу» (про скасування наказів ГУНП у м. Києві від 31.01.2018 № 66 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника поліції ОСОБА_2 , старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та лейтенанта поліції ОСОБА_3 » в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції» та наказу від 08.02.2018 № 129 о/с «Щодо особового складу» (про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції). Відповідач вважає, що діяв у межах наданих повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним.

ІІІ. Заяв (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

25.02.2020 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.

12.03.2020 представником позивача подано до суду відповідь на відзив.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом "Про скерування за належністю справи" надійшли матеріали даної адміністративної справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Харченко С.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Жуку Р.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 адміністративну справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подано.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно частини 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини 2 статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 (надалі Позивач) проходив служу в органах внутрішніх справ та з 05.05.2016 призначений на посаду інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського управлінні поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

У зв`язку із допущенням порушення службової дисципліни ОСОБА_1 , наказом ГУНП у м. Києві від 18.01.2018 №69 призначено проведення службового розслідування. За наслідками проведеного службового розслідування затвердженого висновком від 31.01.2018 року, Головним управлінням прийнято наказ від 31.01.2018 року №66 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника поліції ОСОБА_2 , старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та лейтенанта поліції ОСОБА_3 »

Головним управлінням видано наказ від 08.02.2018 №129 о/с «Щодо особового складу» про звільнення зі служби в поліції, згідно п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, 12.02.2018 року.

Не погоджуючись із прийнятим наказом ГУНП у м. Києві, ОСОБА_1 оскаржив до суду наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності про звільнення зі служби в поліції.

Рішенням Окружного адміністративного м. Києва від 03 грудня 2018 року у справі №826/6107/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2019 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Визнано протиправними дії посадових осіб Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку-, який виразився у порушенні абзацу другого частини 1 статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, посадових обов`язків, наказів керівництва та вимог пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію"у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправними та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від ЗІ січня 2018 року № 66 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 " та наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 08 лютого 2018 року №129 о/с щодо звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у м. Києві поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

На виконання рішення суду першої інстанції Головним управлінням видано наказ від 20.02.2019 №146о/с про поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді інспектора сектору ювенальної превенції відділу поліції Голосіївського УП ГУНП у м. Києві (далі - інспектор СЮП ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві), при цьому виплативши йому суму середнього заробітку за один місяць у розмірі 10 008, 60 грн.

Одночасно з видачою наказу про поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції та на посаді інспектора СЮП ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, останнього 21.02.2019 письмово попереджено про можливе наступне вивільнення із займаної посади згідно з п.1 ст. 40 та ст.49-2 КЗпП України, ст. 68 та п.п. 4 п. 1 ст.77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ЗУ «Про Національну поліцію» у зв`язку зі зміною в організаційній структурі поліції, структурних підрозділах ГУНП у м. Києві.

Враховуючи, що ОСОБА_1 за рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 03.12.2018 поновлено на службі в поліції та на посаді інспектора СЮП ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, яка на момент видачі наказу ГУНП у м. Києві від 20.02.2019 № 146 о/с (про поновлення ОСОБА_1 ) скорочена та з метою вирішення питання подальшого проходження служби ним в органах поліції на рівнозначній посаді 05.04.2019 ОСОБА_1 ознайомлено зі списком вакантних посад по ГУНП у м. Києві, рівнозначній посаді інспектора сектору ювенальної превенції відділу поліції Голосіївського УП ГУНП у м. Києві.

06.04.2019 ОСОБА_1 обравши одну із запропонованих йому посад написав рапорт на ім`я начальника ГУНП у м. Києві про призначення його на посаду інспектора сектору ювенальної превенції відділу поліції Печерського УП ГУНП у м. Києві.

15.04.2019 Головним управлінням видано наказ від 15.04.2019 №341о/с про призначення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектором сектору ювенальної превенції відділу поліції Печерського УП ГУНП у м. Києві, одночасно звільнивши його з посади інспектора сектору ювенальної превенції відділу поліції Голосіївського УП ГУНП у м.Києві.

На виконання вимог рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року, що набрало законної сили після ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 10.06.2019, Головним управлінням видано наказ від 18.07.2019 №719о/с, яким скасовано наказ ГУНП у м. Києві від 31.01.2018 №66 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, та наказ ГУНП у м.Києві від 08.02.2018 № 129 о/с «Щодо особового складу» у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції згідно п.6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Поряд з цими, відповідач не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 826/6107/18 оскаржив їх до Верховного Суду.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2019 касаційна скарга Головного управління Національної поліції у м. Києві задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2018 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2019 у справі №826/6107/18 скасовані, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

На виконання постанови Верховного суду від 22.11.2019 у справі №826/6107/18 Головним управлінням видано наказ від 20.12.2019 №1407 о/с про скасування наказу ГУНП у м.Києві від 20.02.2019 №146 о/с «Щодо особового складу» (про поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції та на посаді СЮП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві) та наказу ГУНП у м.Києві від 18.07.2019 №719 о/с «Щодо особового складу» (про скасування наказів ГУНП у м.Києві від 31.01.2018 №66 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника поліції ОСОБА_2 , старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та лейтенанта поліції ОСОБА_3 » в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції» та наказу від 08.02.2018 №129 о/с «Щодо особового складу» (про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції).

Не погодившись із вищезазначеним наказом, яким від 20.12.2019 №1407о/с про скасування наказу ГУНП у м.Києві від 20.02.2019 №146 о/с «Щодо особового складу» (про поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції та на посаді СЮП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві) позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" (преамбула названого Закону).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Частиною сьомою статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до пунктів 6, 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у таких випадках: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга і третя статті 77 Закону № 580-VIII).

Отже, Дисциплінарним статутом передбачено оскарження саме наказу, яким застосовано до поліцейського дисциплінарне стягнення. В межах розгляду справи з предметом позову про оскарження наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності суд надає оцінку обставинам, які свідчать про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку. Наказ про звільнення зі служби в поліції є лише реалізацією (наслідком) наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З матеріалі справи судом встановлено, що за наслідками службового розслідування комісіся дійшла висновку про вчинення ОСОБА_1 грубого дисциплінарного порушення. На підставі висновку Головним управлінням прийнято наказ від 31.01.2018 року №66 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника поліції ОСОБА_2 , старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та лейтенанта поліції ОСОБА_3 » та наказ від 08.02.2018 №129 о/с «Щодо особового складу» про звільнення зі служби в поліції, згідно п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, 12.02.2018 року.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Так, ОСОБА_1 не погодившись з притягненням його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби, оскаржив зазначені накази про застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Рішенням Окружного адміністративного м. Києва від 03 грудня 2018 року у справі №826/6107/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2019 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано протиправними та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від ЗІ січня 2018 року № 66 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 " та наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 08 лютого 2018 року №129 о/с щодо звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . Зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Відповідно до частини 1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (частина 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, п.3 ч.1 ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду першої інстанції відповідачем видано наказ від 20.02.2019 №146о/с про поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді інспектора СЮП ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві. Разом з тим, у зв`язку зі зміною в організаційній структурі поліції, структурних підрозділах ГУНП у м. Києві та скороченням посади, останньому були запропоновані вакантні рівнозначні посади.

На підставі рапорту позивача від 06.04.2019, останнього наказом від 15.04.2016 №341о/с призначено інспектором сектору ювенальної превенції відділу поліції Печерського УП ГУНП у Києві та в подальшому після набрання законної сили рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року, відповідачем видано наказ від 18.07.2019 №719о/с, яким скасовано наказ ГУНП у м. Києві від 31.01.2018 №66 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, та наказ ГУНП у м.Києві від 08.02.2018 № 129 о/с «Щодо особового складу» у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції згідно п.6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Між тим, як вбачається з матеріалів справи відповідач не погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції про поновлення на службі в поліції ОСОБА_1 та скористався правом на касаційне оскарження, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2019 касаційна скарга Головного управління Національної поліції у м. Києві задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2018 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2019 у справі №826/6107/18 скасовані, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Так, приписами ч.5 ст.355 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення суду касаційної інстанції є остаточними і оскарженню не підлягають.

Відповідно до положень ч.1 ст.359 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.

Поряд з цим, ст. 2, ч. 2 ст. 14 КАС України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

При цьому, у ст. 370 КАС України додатково закріплено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд звертає увагу позивача на те, що судове рішення - це правовий (правозастосовний) персоніфікованої акт правосуддя, прийнятий судом на основі нормативно-правового акта, який має разовий характер та є обов`язковим до виконання. Загальнообов`язковість судового рішення означає, що всі на території держави повинні його визнавати та враховувати, навіть якщо вони не брали безпосередню участі в судовому процесі.

З аналізу вищезазначених норм Законів та їх послідовного тлумачення, суд дійшов висновку про те, що правові наслідки скасування рішення Верховним Судом полягають у тому, що рішення втрачає юридичну силу з моменту його ухвалення і не породжує жодних правових наслідків. Це означає, що будь-які дії, вчинені на підставі скасованого судового акту, також втрачають свою юридичну силу.

Тому, скасування судового рішення встановлює, що такий судовий акт втрачає законну силу з моменту його прийняття (постановлення), а відтак акти індивідуальної дії (адміністративні акти), прийняті на підставі скасованого судового рішення, не можуть мати будь-якої юридичної сили з дня їх винесення, адже настання обумовлених вище наслідків зумовлене насамперед тим, що порушення, внаслідок яких судове рішення було визнане незаконними, мали місце вже на час прийняття такого акта.

Аналогічний правовий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 15 січня 2020 року (справа № 820/609/18), від 27 листопада 2018 року (справа №805/2601/16-а), від 21 березня 2019 року (справа № 809/531/18), від 4 грудня 2019 року (справа №816/1938/18).

За таких обставин, після скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції у справі №826/6107/18, на підставі яких було видано наказ від 18.07.2019 №719о/с про скасування наказів ГУНП щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, останній втратив будь-яку юридичну сили з дня його винесення, а раніше скасовані накази набрали чинності з моменту їх підписання керівником.

Виходячи з наведених норм права та встановлених по справі дійсних обставин, на переконання суду відповідач на мав свободу вибору між кількома правомірними альтернативами та вчинив законні дії щодо позивача, скасувавши наказ про поновлення шляхом прийняття наказу від 20.12.2019 №1407о/с.

Так у пункті 23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд враховує, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У ході розгляду справи позивач не надав інших належних, допустимих та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про порушення відповідачем порядку проходження військової служби та проведення мобілізації щодо позивача.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що відповідачем було доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій та прийнятого рішення відносно позивача.

За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

VІ. Судові витрати.

Судові витрати які підлягають стягненню на користь відповідачів відсутні.

Керуючись ст.ст. 139, 246, 255, 292-297, 325, 382 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.