Справа № 560/8899/24
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/8899/24

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

10 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Боровицького О. А. Гонтарука В. М.

|

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року та на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Крупи Олександра Володимировича про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У червні 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Крупи Олександра Володимировича, в якому просила:

1) визнати рішення, дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, начальника цього управління Крупи Олександра Володимировича завідомо протиправними щодо:

- порушення строків на надання відповіді на інформаційний запит позивача від 26 квітня 2024 року;

- ігнорування вимоги позивача про надсилання інформації за запитом від 26 квітня 2024 року на мою електронну пошту;

- відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 03 травня 2024 року з висновком про відсутність підстав для встановлення позивачу виплати 456,00 грн як особі, якій станом на 11 квітня 2024 року виповнилось 75 років;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на підставі частини другої статті 8, статті 24 Конституції України, частини третьої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV, Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року №3668-VI нарахувати з 11 квітня 2024 року й виплачувати щомісячну виплату 456,00 грн, як особі, якій станом на 11 квітня 2024 року виповнилось 75 років;

3) зобов`язати відповідачів згідно зі статтею 56 Конституції України відшкодувати заподіяну позивачу моральну шкоду, у рівних пропорціях, яку позивач оцінює у розмірі 1600000 (один мільйон шістсот тисяч) грн, заподіяну їй протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю, грубими порушеннями прав на своєчасне та у визначеному нею електронному форматі отримання інформації, позбавлення виплати 546,00 грн шляхом дискримінації прав позивача як особи, що станом на 11 квітня 2024 року виповнилось понад 75 років;

4) у разі задоволення позову позивач просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в загальному позовному провадженні та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

21.06.2024 позивач до суду подала заяву про відвід судді Блонського В.К., обґрунтовану незгодою з призначенням справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Блонського В.К. та вирішено передати справу №560/8899/24 для вирішення питання про відвід судді, що визначається у порядку, встановленому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року суддя Матущак В.В. дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді Блонського В.К. та відмовив у задоволенні такої заяви у справі №560/8899/24.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року суд перейшов до розгляду справи №560/8899/24 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання з розгляду справи.

06.08.2024 позивачка вдруге подала до суду заяву про відвід судді Блонського В.К., обґрунтовану порушенням правил авторозподілу судових справ.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Блонського В.К. та передав справу №560/8899/24 для вирішення питання про відвід судді, що визначається у порядку, встановленому статтею 31 КАС України.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року суддя Гнап Д.Д. дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді Блонського В.К. та відмовив у задоволенні такої заяви у справі №560/8899/24.

19.09.2024 позивач втретє звернулася до суду із заявою про відвід судді Блонського В.К. на підставі категоричної недовіри цьому судді. В обґрунтування заяви зокрема зазначила, що її дві попередні заяви про відвід відповідно від 21.06.2024 і від 06.08.2024 ухвалами судді Блонського від 21.06.2024 та від 11.09.2024, а також суддів Матущака і Гнап від 24.06.2024 та від 12.09.2024 визнано необґрунтованими шляхом наведення трафаретного тексту, безвідносно до дійсних підстав відводу, спотворення дійсних підстав відводу, з грубими фальсифікаціями і порушенням вимог КАС до рішення (ухвали ) суду.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року суддя Блонський В.К. дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід та відмовив у задоволенні такої заяви.

02.10.2024 позивач вчетверте звернулася до суду із заявою про відвід судді Блонського В.К. на підставі категоричної недовіри цьому судді. В обґрунтування заяви зокрема зазначила, що її три попередні заяви про відвід відповідно від 21.06.2024, від 06.08.2024 та від 19.09.2024 ухвалами судді Блонського від 21.06.2024 та від 11.09.2024, а також суддів Матущака і Гнап від 24.06.2024 та від 12.09.2024, далі - Блонського від 19.09.2024 визнано необґрунтованими шляхом застосування фальсифікацій безвідносно до дійсних підстав відводу, спотворення дійсних підстав відводу, з грубими фальсифікаціями і порушенням вимог КАС до рішення (ухвали ) суду.

05.10.2025 позивач вп`яте звернулася до суду із заявою про відвід судді ОСОБА_2 на підставі абсолютної недовіри цьому судді на захист від злочинного душогубного дійства замість правосуддя. В обґрунтування заяви зокрема зазначила, що ухвала від 04 жовтня 2024 року є безумовним зловживанням службовими повноваженнями саме суддею Блонським, позаяк не є і не може бути зловживанням процесуальними правами її намагання захиститися від злодіянь судді Блонського і таке не передбачено КАС.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 від 02.10.2024 про відвід судді ОСОБА_2 визнано зловживанням процесуальними правами та залишено без розгляду.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 від 05.10.2024 про відвід судді Блонського В.К. повторно визнано зловживанням процесуальними правами та залишено без розгляду.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Хмельницького окружного адміністративного суд від 04 жовтня та від 07 жовтня 2024 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 березня 2025 року ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановляючи оскаржувану ухвалу та залишаючи заяву від 02.10.2024 про відвід судді без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що подана ОСОБА_1 заява містить образливі висловлювання на адресу судді Блонського В.К. та інших суддів, що свідчать про зловживання нею процесуальними правами, а тому таку заяву належить залишити без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та залишаючи заяву від 05.10.2024 про відвід судді повторно без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вже неодноразово подавала до суду заяви про відвід судді Блонського В.К. у справі №560/8899/24 за відсутності правових підстав та належних доказів. Подання заяви про відвід вже було визнано судом зловживанням процесуальними правами, що мало наслідком залишення такої заяви без розгляду.

ІV. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, позивач подала апеляційну скаргу, у якій, пославшись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду судом першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказала, що посилання судді на норму ч.3 ст.45 КАС не має жодного стосунку до вирішення заяви про відвід судді і не підлягає застосуванню. Зазначила, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. ЇЇ вислови не є і не можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, тому застосовувати наслідки, передбачені ч.3 ст. 45 КАС, а надто до заяви про відвід судді - це абсолютне свавілля судді Блонського.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач продовжує вживати ті ж самі словосполучення та фрази, які використовувались і під час подання заяви про відвід в суд першої інстанції.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства (пункт 9 частини 3 статті 2 КАС України).

Частина 2 статті 44 КАС України передбачає, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Права та обов`язки учасників справи та сторін передбачені приписами статей 44, 47 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 45 КАС України врегулювано питання щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами.

Відповідно до частини 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 3 статті 45 КАС України, на неможливість застосування якої посилається скаржник, передбачено, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Тобто цими приписами встановлено наслідки, які можуть бути застосовані судом у разі визнання ним зловживання процесуальними правами дій зокрема щодо заяв та клопотань.

Таким чином застосування судом першої інстанції передбаченого частиною 3 статті 45 КАС України у вигляді залишення заяви позивача про відвід судді у разі визнання зловживанням процесуальними правами відповідає нормам процесуального права.

Щодо допущення позивачем зловживання процесуальними правами, матеріали справи свідчать, що позивачем у справі тричі заявлялися відводи головуючого судді, в задоволенні яких було відмовлено.

При цьому, позивач вчетверте подала заяву про відвід судді, за наслідками розгляду якої і постановлено оскаржувану ухвалу від 04.10.2024 з тих підстав, що така заява містить образливі висловлювання на адресу судді Блонського В.К. та інших суддів.

Колегія суддів зазначає, що використання учасниками судового процесу образливих слів чи символів у поданих до суду документах, є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) адміністративного судочинства.

Перевіривши зміст заяви позивача про відвід від 02.10.2024, колегія суддів встановила, що дійсно, з поміж іншого, зазначена заява містить образливі висловлювання на адресу судді, який розглядає цю справу, та інших суддів Хмельницького окружного адміністративного суду, а також інші висловлювання, які не відповідають офіційно-діловому стилю спілкування з судом і принижують авторитет правосуддя в Україні: "У нього свій правоцидний "кодекс"", "Ця ухвала вирок йому", "Він підтвердив свою безмежну незалежність від законів України!!! І місце його - за гратами!!!", "суддя Блонський - це катастрофа судової системи держави!", "Блонський виконує корупційне замовлення відповідачів", "Найогидніше явище корупція, носієм якого є пан Блонський", "жахіття корупційного збочення і невігластва судді Блонського", "Катастрофа з мисленням цього судді!", "скоїв низку злочинів проти моїх прав і свобод", "Абсолютний нонсенс для правосуддя", "час для таких недоторканних у мантіях закінчиться", "дискредитує судову систему держави і становить для держави загрозу", "цей суддя узагалі не здатен відправляти правосуддя".

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Отож, якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (зокрема, образити, принизити учасників судового процесу, їхніх представників, суд, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції), така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 45, частині восьмій статті 139, частині першій статті 144, пункті 5 частини першої статті 145, статті 149 КАС України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19 (провадження № 11-82заі19) дійшла висновку, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників. Використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадами (принципами) адміністративного судочинства, а також його завданню. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 45 КАС України.

У постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21 (провадження № 11-64заі21) Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників (див. аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22), від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19). Їхня наявність є достатньою для того, щоби суд відразу застосував наслідки, передбачені частиною третьою статті 45 КАС України.

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт "а" пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. mutatis mutandis ухвали щодо прийнятності у справах "Ржегак проти Чеської Республіки" від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), "Дюрінже та Грандж проти Франції" від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

Отже, колегія суддів констатує, що використання образливих, принизливих висловлювань є неприпустимим при оформленні зокрема і заяви про відвід судді.

Також в ухвалі від 11 серпня 2022 року у справі № 9901/550/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що образливі висловлювання свідчать про зловживання заявником процесуальними правами, а відтак його апеляційна скарга підлягає поверненню на підставі частини третьої статті 45 КАС України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Колегія суддів також звертає увагу, що позивач в апеляційній скарзі продовжує вживати ті ж самі словосполучення та фрази, які використовувались і під час подання заяви про відвід в суд першої інстанції.

За таких обставин, з урахуванням встановлених фактів та досліджених матеріалів справи, приймаючи до уваги висловлювання та фрази щодо очевидної неповаги особи до суддів та суду, на переконання колегії суддів, свідчить про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що вірно встановлено судом першої інстанції, а тому судом першої інстанції до спірних правовідносин правомірно застосовано наслідки передбачені ч. 3 ст. 45 КАС України .

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні ухвали від 04.10.2025 вірно застосував положення чинного законодавства України із дотриманням норм процесуального права, а тому, підстав для її скасування не вбачається.

Щодо ухвали суду від 07.10.2024 року, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частиною 2 статті 45 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам треті умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Наведеними положеннями процесуального закону визначений перелік дій, які хоч і потрапляють у коло законодавчо встановлених прав сторін (учасників) справи, але спосіб їх вчинення суперечить завданню адміністративного судочинства, тому з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Отже, сторони повинні утримуватись від використання прийомів, які пов`язанні із зволіканням у розгляді справи, та добросовісно і максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання справи.

Європейський суд з прав людини, практика якого в силу вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою до застосування, у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що "право на суд" та "право на доступ до суду" не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (пункт 59 рішення "Де Жуфр де ла Прадель проти Франції", пункт 28 рішення "Станєв проти Болгарії"). Тобто, реалізація права на суд однією зі сторін спору має відбуватись таким чином, щоб не порушувати права іншої сторони".

Також, у статті 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під назвою "Заборона зловживання правами" передбачено, що жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції".

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі №814/218/14 вказав, що під зловживанням процесуальними правами слід розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних з наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав всупереч їхньому призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтованому перевантаженні роботи суду.

Крім того, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 30 листопада 2020 року у справі 806/1943/18 зазначив, що сторони повинні утримуватись від використання прийомів, які пов`язанні із зволіканням у розгляді справи добросовісно і максимально ефективно використовувати всі процесуальні методи для прискорення процедури слухання справи.

Вартий уваги той факт, що механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснення процесуальних дій (бездіяльності) зовні "схожі" на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків. Незважаючи на те, що такі дії мають повністю штучний характер, тобто не підкріплюються фактами об`єктивної дійсності, певні правові наслідки, які вигідні особі, все ж таки можуть існувати.

Колегія суддів зауважує, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

Позивачем у справі до подачі зави від 05.10.2025 чотири рази заявлявся відвід головуючого судді.

Так, перша заява була обґрунтована незгодою з призначенням справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, друга - порушенням правил авторозподілу судових справ, тобто дві попередні заяви про відвід обґрунтовувалися різними підставами.

При цьому, ухвалами суду від 21.06.2024 та від 11.09.2024, та відповідно від 24.06.2024 та від 12.09.2024 у задоволенні таких заяв відмовлено.

Третя заява про відвід судді Блонського В.К. подана на підставі категоричної недовіри цьому судді. В обґрунтування заяви зокрема зазначила, що її дві попередні заяви про відвід відповідно від 21.06.2024 і від 06.08.2024 ухвалами судді Блонського від 21.06.2024 та від 11.09.2024, а також суддів Матущака і Гнап від 24.06.2024 та від 12.09.2024 визнано необґрунтованими шляхом наведення трафаретного тексту, безвідносно до дійсних підстав відводу, спотворення дійсних підстав відводу, з грубими фальсифікаціями і порушенням вимог КАС до рішення (ухвали ) суду.

Ухвалою від 19 вересня 2024 року суддя Блонський В.К. дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід та відмовив у задоволенні, оскільки позивачем не наведено обставин, які б свідчили про упередженість судді у розгляді, не наведено та не надано доказів для сумнівів в об`єктивності судді.

В п`ятій заяві про відвід судді заявник частково посилалась на обставини, яким надавалась оцінка в попередніх ухвалах суду, а також наголошувала про абсолютну недовіру судді та доводила своє право на розгляд справи судом, якому б вона довіряла.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Слід відмітити, що відповідно до частини 3 статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід (частина четверта статті 40 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що для визначення відводу завідомо необґрунтованим потрібно достеменно встановити, що особа, яка його заявляє, знає про те, що у цьому немає ніякої необхідності. При цьому дії особи спрямовані саме на зрив нормальної роботи судді.

Зловживанням у цьому випадку процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду.

Однак, в оскаржуваній ухвалі про такі обставини у діях позивача судом першої інстанції не зазначено.

Лише вказано, що позивач вже неодноразово подавала до суду заяви про відвід судді Блонського В.К. у справі №560/8899/24 за відсутності правових підстав та належних доказів і подання заяви про відвід вже було визнано судом зловживанням процесуальними правами, що мало наслідком залишення такої заяви без розгляду.

При цьому колегія суддів зауважує, що попередню заяву позивача про відвід було визнано судом зловживанням процесуальними правами з підстав того, що подана заява містила образливі висловлювання на адресу судді Блонського В.К. та інших суддів, а не з підстав її необґрунтованості. При цьому оцінка доводам позивача щодо наявності/відсутності підстав відводу судом не надавалась.

Водночас, необхідно зважити на те, що заявляти відводи суду у випадку наявності у учасника справи сумніву щодо неупередженості судді є правом сторони, гарантованим КАС України.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 03 травня 2007 року у справі "Бочан проти України" закріпив, що ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

У справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algaro v. Spain; постанова від 28 жовтня 1998 року) ЄСПЛ зазначив, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди в демократичному суспільстві повинні викликати в людей.

Тобто розгляд питання про відвід є виконанням вимог статті 6 Конвенції щодо забезпечення принципу неупередженості і має бути максимально безстороннім та об`єктивним з метою усунути будь-які сумніви в забезпеченні незалежною державою принципу справедливості судочинства.

Право учасника справи за наявності сумнівів у безсторонності суду заявити відвід одному із суддів або всьому складу суду, що розглядають справу, закріплене законом і спрямоване на усунення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості суду і, як наслідок, забезпечення довіри до судових рішень.

Вказане право відводу судді (суду) реалізується шляхом вирішення заяв про відвід у встановленому законодавством порядку.

При цьому подання заяви про відвід судді не вперше, зокрема і з інших підстав, хоча й необґрунтованих, не може беззаперечно свідчити про зловживання позивачем процесуальними правами.

Колегія суддів наголошує, оскільки "зловживання процесуальними правами" є суб`єктивним й оціночним поняттям, висновок суду з вказаного питання повинен ґрунтуватися на доказах, якими беззаперечно підтверджується умисне та недобросовісне користування позивачем своїм процесуальним правом у спосіб, який суперечить завданню адміністративного судочинства, а ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу. Зокрема, вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.05.2018 по справі № 910/1873/17, від 22.05.2019 по справі № 234/3341/15-ц, від 30.11.2020 по справі № 806/1943/18.

Тобто, задля визначення дій позивача як зловживання процесуальними правами, судом мають бути встановлені винні процесуальні дії, які здійснені вочевидь з корисливим або особистим мотивом, та використані на шкоду правам, обов`язкам і інтересам інших осіб, які приймають участь у справі. Якщо суддя вважає певну дію позивача зловживанням, це має бути належним чином обґрунтовано та мотивовано у відповідному процесуальному документі, яким у даному випадку є зокрема ухвала від 07.10.2024, що оскаржується позивачем в апеляційному порядку.

Проте, судом першої інстанції в зазначеній заяві ухвалі не описано, та відповідно не встановлено обставин, які б свідчили про відсутність у позивача наміру вирішити реально існуючий спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду, отже, і не встановлено обставин, які б свідчили про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, або використання ним свого суб`єктивного права на шкоду правам інших осіб.

Між тим, як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до необґрунтованого залишення без розгляду заяви позивача про відвід від 05.10.2024. Належних та достатніх мотивів для ухвалення цього рішення ухвала не містить.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про залишення без розгляду заяви від 05.10.2024 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

VI. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи викладене, ухвала суду від 07.10.2024 року про залишення заяви позивача від 05.10.2024 про відвід судді у справі підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Крупи Олександра Володимировича про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Крупи Олександра Володимировича про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Справу направити до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Боровицький О. А. Гонтарук В. М.