Справа № 750/10010/25
Суддя: Косенко О. Д.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/234/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Косенка О.Д.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Відповідач) про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 434 від 04.04.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позову посилається на те, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 434 від 04.04.2025 Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за відмову проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до проходження військової служби та накладено штраф у розмірі 17 000 грн.

Позивач зазначає, що справа розглядалася за його відсутності, а оскаржувана постанова була надіслана простим листом та отримана ним 17.04.2025. Примірник протоколу не надавався. У постанові зазначено, що Позивач відмовився від проходження ВЛК, однак з вказаною постановою Позивач не погоджується, та зазначає що він жодним чином не відмовився від проходження у визначеному законодавством порядку військово-лікарської комісії, про що зазначив у відповідних актах, які підписав.

Крім того, Позивач вказує, що йому не надсилалися будь які виклики для проходження ВЛК та зазначає, що він вже перебував в приміщенні ТЦК та СП, куди його примусово доставили співробітники поліції для складання адміністративного протоколу. Позивач також наголошує на тому, що законодавством України не передбачено затримання та доставлення особи працівниками поліції до ТЦК та СП для проходження ВЛК. Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначають лише три типи документів, при отриманні яких виникає обов`язок прибуття до ТЦК та СП, такими документами є: мобілізаційне розпорядження, повістка, розпорядження.

Разом з тим, Позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_2 була подана заява від 16.03.2025, у якій він просив перенести розгляд справи, у зв`язку з необхідністю залучення захисника, ознайомлення з матеріалами справи. На вищевказану заяву від ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу Позивача листом № 10/922 від 18.03.2025 надійшла відповідь, у якій було відсутнє рішення на його заяву.

Ухвалою суду від 24.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам надано строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач через систему «Електронний суд» 05.08.2025 надав відзив на позов, у якому проти його задоволення заперечив, вказавши, що проходження ВЛК є обов`язком військовозобов`язаного, а його порушення тягне за собою відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Підставою для виникнення такого обов`язку є направлення на ВЛК. Згідно із судовою практикою у даній категорії справ, відмова від проходження ВЛК не завжди має характер прямо сформульованої лексичної відмови, а може мати фактичний характер. Аргумент позивача, що причиною не проходження ВЛК є відсутність медичних документів спростовується тим, що на час розгляду справи позивач медичний огляд так і не пройшов, хоча мав таку можливість.

Спростовуючи аргументи Позивача щодо розгляду справи у його відсутність, Відповідач зазначає, що Позивача було повідомлено про дату розгляду його справи, ще під час складання на нього адміністративного протоколу. При цьому на заяву Позивача про перенесення дати розгляду справи, Відповідачем було перенесено його на 04.04.2025, про що повідомлено Позивача відповідним листом.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 434 від 04.04.2025 Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП(а.с. 38).

Відповідно до оскаржуваної постанови, Позивач 14.03.2025 о 20 год. 09 хв., відмовився проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до проходження військової служби, згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 (направлення № 414 від 14.03.2025), чим порушив вимоги абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУАП. На Позивача накладено адміністративний штраф у розмірі 17 000 грн.

З копії направлення на ВЛК від 14.03.2025 № 414вбачається, що Позивача направлено для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в ДШВ, ССО у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період (а.с. 39 зворот). Дата проходження ВЛК в направленні відсутня.

У протоколі про адміністративне правопорушення № 434 від 14.03.2025 міститься аналогічне формулювання та кваліфікація правопорушення, за вчинення якого відносно Позивача складено протокол (а.с. 38 зворот-39).

У протоколі підписом особи, яка притягується до відповідальності засвідчено роз`яснення їй положення ст. 63 Конституції України, повідомлення про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: 11 год. 00 хв. 18.03.2025. У поясненні в протоколі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вказав «Я не відмовляюся від проходження ВЛК, але не маю з собою всіх необхідних документів медичних для коретного проходження ВЛК». Інформація щодо отримання Позивачем другого примірника у протоколі не міститься.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон №3543-XII), Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 № 560 (далі - Порядок №560), Положенням про військово-лікарську експертизу у Збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 (далі - Положення).

Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закріплено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У відповідності до абзаців 2 та 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п.п. 1 п. 27 Порядку №560 під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Відповідно до п. 74 Порядку, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому, особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Безпідставна відмова (ухилення) від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби є порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Дії особи щодо ухилення (відмови) від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та кваліфіковані відповідачем правильно. Таке порушення вчинене Позивачем в особливий період.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 3 вказаної статті визначено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідач навів обгрунтовані заперечення проти позову, що підтверджені відповідними доказами. Натомість зі сторони Позивача належних та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів суду не надано.

Оскаржувана постанова містить опис обставин, установлених під час розгляду справи (абз. 5 ч. 2 ст. 283 КУпАП), тобто суть правопорушення, за яке Позивач притягується до відповідальності, який підтверджується дослідженими матеріалами справи.

Суд зазначає, що законність доставлення Позивача до ТЦК та СП не є предметом оскарження та не спростовує факт відмови від проходження ВЛК. Позивачем при цьому не надано суду інформації щодо результатів оскарження ним законності адміністративного затримання, доставлення та тримання в приміщенні ТЦК та прийнятих за результатами такого оскарження рішень.

Стосовно обставин спонукання Позивача щодо проходження ВЛК у день видачі направлення без наявності необхідних медичних документів, суд зауважує наступне.

Згідно з абз. 3 п.3.4 розділу 3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації. З цього слідує, що у лікарів ВЛК є доступ до ЕСОЗ для отримання необхідних медичних даних військовозобов`язаного. У разі незгоди із направленням на медичний огляд ВЛК Позивач мав право оскаржити його у встановленому чинним законодавством порядку.

Крім того, у наданій до суду копії направлення на ВЛК від 14.03.2025 відсутня вказівка на конкретну дату та час проходження позивачем ВЛК. З цього суд доходить висновку, що позивач мав можливість пройти медичний огляд у строк, визначений Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402.

При цьому, відмова від проходження ВЛК не завжди може мати характер прямо сформульованої лексично відмови, а може мати фактичний характер, що виплаває із дій або бездіяльності особи. На час складення протоколу про адміністративне правопорушення у працівників ТЦК були підстави сприймати пояснення Позивача щодо необхідності зібрання медичних документів, як відмову від проходження ВЛК.

Разом з тим, суд враховує, що Позивач не надав доказів проходження ВЛК на час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Також відсутні докази проходження позивачем ВЛК на час розгляду справи в суді.

Натомість наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про послідовну та чітку відмову Позивача від проходження медичного огляду ВЛК за направленням міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Отже в діях Позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки він будучи військовозобов`язаним відмовився від проходження медичного огляду за направленням територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особливий період, тим самим порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідачем на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення, вчинення якого не спростовано Позивачем.

Відтак, дії службових осіб Відповідача при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

З огляду на встановлені обставини, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що оскаржувана постанова прийнята уповноваженою особою відповідача в межах наданих йому законом повноважень та з дотриманням вимог КУпАП, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки у задоволенні позову необхідно відмовити, понесені судові витрати у справі суд повністю покладає на Позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 434 від 04.04.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Олег КОСЕНКО