Справа № 640/10102/21
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 вересня 2025 р. Справа № 640/10102/21

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Адміністрації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01034)

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України (Бориспіль-7, Київська обл., 08304)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась громадянка Республіки Молдова ОСОБА_2 (далі - позивач) з позовною заявою до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у внесенні змін до постанови про заборону в`їзду в Україну відносно позивача до 16.09.2023, яку було затверджено начальником Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, у частині скорочення терміну рішення про заборону в`їзду в Україну до 16.09.2021; зобов`язання відповідача змінити термін заборони в`їзду позивачеві на території України з трьох до одного року, а саме до 16.09.2021.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 16.09.2020 у пункті пропуску через державний кордон України в Державному міжнародному аеропорту «Бориспіль» щодо неї службовими особами Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України до 16.09.2023. Вказане рішення прийнято у зв`язку з порушенням позивачем вимог законодавства України щодо порядку в`їзду та виїзду на тимчасово окуповану територію АР Крим. 23.02.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою про скорочення терміну заборони в`їзду на територію України. 02.03.2021 позивачем отримано лист відповідача, яким повідомлено про відсутність підстав скасування або зміни оскаржуваного рішення від 16.09.2021. Не погоджуючись з наведеним, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2021 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, цією ухвалою у відповідача витребувано матеріали особової справи позивача.

11.06.2021 відповідачем надано до суду витребувані докази.

22.06.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог.

Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

П. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону України від 16.07.2024 № 3863-ІХ "Про внесення змін до пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" (далі - Закон № 3863), який набрав чинності 26.09.2024), установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.

До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абз. 4 цього пункту.

Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом № 3863, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом № 3863, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 КАС України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Після початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд та інші окружні адміністративні суди України завершують розгляд та вирішення переданих їм справ.

Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у справах, розглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, здійснює Київський окружний адміністративний суд.

На підставі п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа № 640/10102/21 передана на розгляд та вирішення Вінницькому окружному адміністративному суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 зазначену справу було передано на розгляд судді Вінницького окружного адміністративного суду Маслоід О.С.

Ухвалою від 17.03.2025 адміністративну справу № 640/10102/21 за позовом громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії суддею Маслоід О.С. прийнято до свого провадження.

28.03.2025 за вх.№20000/25 до суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

В контексті наведеного суд вказує, що доводи відповідача про відсутність предмета спору та необхідність закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, є необґрунтованими.

Суд звертає увагу, що предметом оскарження у даній справі є рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України, яким позивачеві відмовлено у скороченні строку дії заборони на в`їзд в Україну, прийнятого на підставі її скарги. Тобто, позивач оскаржує не первинне рішення про заборону в`їзду від 16.09.2020, ухвалене ОКПП «Київ», а саме рішення відповідача за результатами розгляду звернення, яким підтверджено чинність заборони та відмовлено у її скасуванні чи зміні.

Таким чином, незалежно від того, чи виконує Державна прикордонна служба України на даний час рішення про заборону в`їзду, спірним у межах цієї справи залишається питання правомірності відмови відповідача у задоволенні заяви позивача щодо скорочення строку заборони.

За змістом п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України закриття провадження у справі можливе у разі, якщо оскаржуване порушення було виправлено самим суб`єктом владних повноважень, і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання відповідних дій чи рішень протиправними. У даному випадку жодних доказів виправлення відповідачем оскаржуваного порушення суду не подано.

Отже, підстави для закриття провадження у справі за п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України відсутні, а клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач є громадянкою Республіки Молдова.

16.09.2020 посадовою особою Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України прийнято постанову про заборону позивачеві в`їзду на територію України до 16.09.2023. Вказана постанова прийнята у зв`язку з порушенням позивачем вимог ч. 2 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованих територіях України» та Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ від 04.06.2015 №367, а саме: в`їзд на тимчасово окуповану територію АР Крим та виїзд з неї з порушенням визначених цими нормативно-правовими актами вимог без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в`їзду - виїзду.

23.02.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила скоротити термін рішення про заборону в`їзду в Україну.

Листом від 02.03.2021 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України Про прикордонний контроль від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 2 Закону №1710 прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Прикордонний контроль здійснюється щодо: 1) осіб, які перетинають державний кордон; 2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; 3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.

Ч. 1 ст. 5 Закону №1710 визначено, що прикордонний контроль і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів здійснюються: 1) у пунктах пропуску через державний кордон; 2) поза пунктами пропуску у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті; 3) на території суміжних держав у порядку, передбаченому статтею 26 цього Закону.

За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону №1710 перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Згідно з ч. 1- 3 ст. 7 Закону №1710 паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону №1710 прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: 1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; 2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; 3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону №1710 процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає: 1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди; 2) з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Закону №1710 перетинання державного кордону громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які здійснюють переліт авіаційним транспортом, дозволяється в аеропортах (на аеродромах), відкритих для міжнародного повітряного сполучення.

Прикордонний контроль здійснюється щодо повітряних суден українських та іноземних авіакомпаній цивільної авіації, приватних повітряних суден та повітряних суден військово-транспортної авіації, які здійснюють міжнародні польоти, а також щодо осіб і вантажів, які на них знаходяться.

Відповідно до підпункту в п. 2.1 розділу II Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонним служби України від 05.12.2011 №946 (далі - Інструкція №946), рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону в разі: якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону.

Згідно з п. 2.3 розділу II Інструкції №946 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону відповідно до частини третьої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" строком на три роки.

У разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів складається довідка (п. 3.1 розділу ІII Інструкції №946).

Пунктом 3.3 розділу ІII Інструкції №946 передбачено, що на підставі відомостей, викладених у довідці, старшим зміни готується постанова про заборону в`їзду в Україну (далі - постанова) (додаток 1).

Строк заборони в`їзду в Україну особі обчислюється з дати затвердження постанови (п. 3.7 розділу ІІІ Інструкції №946).

Відповідно до пункту 8.1 розділу VІІІ Інструкції №946 іноземець, якому органом охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну, має право оскаржити відповідне рішення до регіонального управління Державної прикордонної служби або до суду.

Рішення начальника органу охорони державного кордону центрального підпорядкування з цього питання оскаржується до Адміністрації Державної прикордонної служби України або до суду.

Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії.

27.04.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (далі - Закон №1207).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1207 на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 10 Закону №1207 громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

В`їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Порядок в`їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №367 затверджено Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї (далі - Порядок №367 в редакції, яка була чинна на момент в`їзду та виїзду позивача з АР Крим).

П. 3 Порядку №367 визначено, що в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області; громадян України - за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України Про громадянство України або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно з п. 22 Порядку №367 спеціальний дозвіл оформляється територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області на його бланку за місцем перебування іноземця або особи без громадянства на території України. Форму спеціального дозволу наведено в додатку 2.

Спеціальний дозвіл засвідчується підписом керівника територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області, або його заступника. До спеціального дозволу вклеюється фотокартка, що скріплюється печаткою зазначеного органу.

Ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.01.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773, в редакції, яка була чинна на момент в`їзду та виїзду позивача на територію АР Крим) визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Закону Закон №3773 в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

З аналізу наведеного правового регулювання вбачається, що прикордонний контроль здійснюється як обов`язкова процедура з метою перевірки законних підстав для в`їзду чи виїзду особи з території України, а також для запобігання порушенням порядку перетину кордону та захисту національної безпеки. Іноземці, так само як і громадяни України, зобов`язані дотримуватися встановлених правил, зокрема щодо порядку перетину кордону та в`їзду на території з особливим правовим режимом. У разі виявлення порушень уповноважені службові особи мають право ухвалити рішення про відмову у в`їзді, яке оформлюється у визначеному порядку. Таке рішення є обов`язковим до виконання та діє негайно, однак особа має право його оскаржити в адміністративному чи судовому порядку. Таким чином, дотримання правил перетину кордону є не лише обов`язком іноземців, але й необхідною умовою реалізації їхнього права на в`їзд в Україну, тоді як порушення цих правил неминуче тягне за собою обмежувальні наслідки.

В ході розгляду справи судом встановлено, позивач є громадянкою Республіки Молдова.

16.09.2020 посадовою особою Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України було винесено постанову про заборону позивачу в`їзду на територію України строком на 3 роки. Таке рішення ухвалено у зв`язку з порушенням позивачем встановленого порядку перетину державного кордону під час в`їзду на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим та виїзду з неї, зокрема без належного дозволу та поза визначеними для цього контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

23.02.2021 позивач подала до відповідача заяву з проханням скоротити строк дії зазначеної заборони.

Листом від 02.03.2021 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для скасування чи зміни прийнятого рішення.

Позивач, в свою чергу, вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення відповідача про відмову у внесенні змін до постанови про заборону в`їзду в Україну від 16.09.2020.

В контексті наведеного суд зауважує, що обов`язковою умовою для надання судового захисту є доведення факту реального порушення прав, свобод чи інтересів особи з боку суб`єкта владних повноважень.

Таке порушення повинно полягати у безпосередньому впливі оспорюваного рішення на стан суб`єктивних прав та обов`язків позивача, тобто у виникненні для нього нових обов`язків чи позбавленні можливості реалізувати належне право.

Разом з тим, рішення відповідача, яким відмовлено у скасуванні чи зміні попереднього рішення про заборону в`їзду, не створює самостійних юридичних наслідків для позивача, а лише залишає чинним постановлене раніше рішення про заборону, яке не оскаржується позивачем.

Таким чином, оспорюваний акт не впливає безпосередньо на права чи обов`язки позивача, не покладає на неї додаткових обов`язків та не позбавляє можливості реалізувати будь-яке право понад те, що вже було визначено первинним рішенням.

Суд також бере до уваги, що під час розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме оспорюване рішення про відмову у скасуванні заборони на в`їзд спричинило для неї нові чи додаткові негативні наслідки.

Отже, з огляду на наведене, суд констатує, що відповідачем не допущено порушення права позивача.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: Адміністрація Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01034)

Третя особа: Окремий контрольно-пропускний пункт "Київ" Державної прикордонної служби України (Бориспіль-7, Київська обл., 08304)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 11.09.2025 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна