Справа № 260/5055/25
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про залишення позовної заяви без розгляду

10 вересня 2025 рокум. Ужгород№ 260/5055/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю. Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

14 липня 2025 року представником відповідача було подано клопотання про залишення позову без розгляду, обгрунтовуючи це наступним. Відповідач зазначає, що позивачем подано позов 23 червня 2025 року через понад 2 роки з дня, коли йому стало відомо про позбавлення премії та додаткової винагороди, що підтверджує тим, що позивач долучив до позовної заяви копію картки особового рахунку військовослужбовця за 2022 та 2023 роки, згідно яких, позивачу було відомо про факт позбавлення його додаткової винагороди та премії у січні 2023 року.

14 липня 2025 року представником відповідача було подано відзив на позовну у якому він не визнає позовні вимоги та просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначає, що командиром військової частини було видано наказ від 31.12.2022 №3072 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців 2 стрілецького батальйону" відповідно до якого військовослужбовці 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 при виконанні обов`язків військової служби за призначенням, в умовах воєнного стану, відмовились виконувати наказ (розпорядження), а саме - переміщення та розташування підрозділу для подальшого виконання бойових завдань, щодо оборони України в районі населених пунктів Бахмутське та Підороднє Бахмутського району Донецької області, у відповідності до наказу командира НОМЕР_4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , під час виконання завдання 2 стрілецького батальйону в Донецькій області. Тому саме відмова виконання бойового наказу (розпорядження) та наказ командира військової частини від 31.12.2022 №3072 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців 2 стрілецького батальйону" були причиною невиплати премії позивачу. Також, відповідач вважає, що позов подано з пропущенням строку звернення до адміністративного суду з огляду на те, що позивачем було подано до позовної заяви копію картки особового рахунку військовослужбовця за 2022 рік та 2023 рік, згідно яких, позивачу було відомо про факт позбавлення його додаткової винагороди та премії у січні 2023 року.

15 липня 2025 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив де зазначає про те, що позивачу стало відомо про складання посадовою особою відповідача протоколу про військове адміністративне правопорушення серії А1556 №326 від 26.12.2022 лише з листа військової частини направленого у відповідь на адвокатський запит. Також про існування наказу №3072 від 31.12.2022 про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців позивач дізнався після отримання відповіді на адвокатський запит, після чого зробив висновок про порушення його прав, а саме про незаконне на його думку притягнення його до дисциплінарної відповідальності, тому позивач вважає строк звернення до суду не пропущеним.

Ухвалою суду від 02 вересня 2025 року дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків шляхом надання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

08 вересня 2025 року представник позивача подав заяву про усунення недоліків у якій просить суд прийняти заяву про поновлення строку звернення до суду.

Розглянувши матеріали справи та обґрунтованість поданих клопотань, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Ч. 1 ст. 120 КАС України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Згідно ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч. 5 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (стаття 122 частина 5 КАС України). У такій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Відповідно до статті 2 частини 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до статті 4 частини 1 пункту 17 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Предметом оскарження в межах даної справи є визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини, також зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за грудень 2022 року.

Визначаючись з приводу того, чи врегульовано іншими законами інші строки для звернення до адміністративного суду у правовідносинах, пов`язаних із виплати працівникові усіх сум при звільненні, суд враховує положення, зокрема статті 233 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 233 частини 2 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

19 липня 2022 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року № 2352-IX, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю. Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Відповідно до статті 233 частин 1 та 2 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Відповідно до чинного нормативно-правового регулювання на момент звернення до суду з даним позовом, у спорах, пов`язаних з виплатою всіх сум, що належать працівникові при звільненні та інші виплати, пов`язані з проходженням публічної служби, встановлюється тримісячний строк.

Суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин повинен застосовуватись тримісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 Кодексу законів про працю України.

З матеріалів справи судом встановлено, що у період з 10.05.2022 року по 19.06.2023 року позивач проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України. Наказом командира частини НОМЕР_1 від 14.07.2022 року №187 позивача призначено на посаду головного сержанта - командира 1-го відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет в складі 2-го стрілецького батальйону ВОС 139975/182. З 19.06.2023 позивач відповідно до витягу з наказу №171 від 19.06.2023 командира ВЧ НОМЕР_1 справи та посаду здав, та був виключений із списків особового складу військової частини, та всіх видів забезпечення.

Згідно з довідкою № 2271 від 02 червня 2025 року, позивач брав участь у заходах із забезпечення національної безпеки оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях, у період із 23.09.2022 по 26.12.2022, та з 28.01.2023 по 09.03.2023.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 року №3072 про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців 2-го стрілецького батальйону, на Позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, також позбавлено премії та додаткової грошової винагороди за грудень 2022 року. Відповідно до змісту наказу службове розслідування не проводилось.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 №3072 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців 2 стрілецького батальйону", яким визначено порушені військовослужбовцями норми законодавства, а саме те, що військовослужбовями при виконанні обов`язків військової служби за призначенням, в умовах воєнного стану, відмовились виконувати наказ (розпорядження).

Отже, згідно з наказом командира військової частини саме відмова виконання наказу (розпорядження) були причиною та підставою невиплати премії та додаткової винагороди.

Позивачу здійснювалось нарахування та виплата грошового забезпечення за грудень 2022 року в січні 2023 року, що підтверджується копією картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2022 рік та за 2023 рік, які було подано представником позивача до позовної заяви.

Отже, згідно картки особливого рахунку військовослужбовця 4285 за 2023 рік, судом встановленого, що додаткова винагорода за грудень 2022 року не нараховувалась та те, що було здійснено нарахування за грудень 2022 року у січні 2023 року в сумі 9 890,85 грн., тобто без премії та оспорюваної додаткової винагороди.

Суд вважає, що позивачеві було відомо про позбавлення його додаткової винагороди та премії з моменту зарахування вищезазначеної суми грошового забезпечення, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме картки особливого рахунку військовослужбовця 6341 за 2022 рік та 4285 за 2023 рік, а отже знав або міг дізнатись про накладене на нього дисциплінарне стягнення.

Однак з даним позовом до суду позивач звернувся тільки 24 червня 2025 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. Окрім цього, вбачається, що про допущений вчинений дисциплінарний проступок позивачу було відомо в тому числі і відповідно до протоколу серії А1556 №326 та постанови Дружнівського міського суду Донецької області по справі №229/267/23.

Щодо доводів позивача про початок строку звернення до суду після отримання адвокатського запиту, суд не приймає, оскільки отримання такої відповіді не змінює моменту, з якого позивач повинен був та мав можливість дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що дотримання строків оскарження судового рішення є однією з гарантій додержання в суспільних відносинах принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. (див. ухвали від 18 вересня 2020 року у справі № 11-119сап20 та від 22 лютого 2021 року у справі №9901/42/20).

Також варто зауважити, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (параграф 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заяви № 17160/06 та № 35548/06; пункт 27 рішення від 20 травня 2010 року у справі Пелевін проти України, заява № 24402/02).

Відповідно до практики ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Аналогічна правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 грудня 2022 року у справі №990/102/22.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2021 у справі №640/20314/20, досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Вказане узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду з приводу порядку обрахунку строків звернення до суду, висловленій в постановах у справах №П/811/207/17 від 08 серпня 2019 року та №804/516/17 від 05 листопада 2019 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частинами 3 та 4 ст. 123 КАС України встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст.122, 123, 240, 248, 256, 294, 295, 297 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії- залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяЮ.Ю.Дору