Справа № 160/16332/25
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: Приватне підприємство «МІШЕЛ» про визнання протиправними дій, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: Приватне підприємство «МІШЕЛ», в якій позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати Постанови від 02.05.2025 заступника начальника Відділу примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Міхіної О.І. про стягнення виконавчого збору та витрат у виконавчих впровадженнях №77956150 та №77957487;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтуання власної правової позиції вказано, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом лише у тому випадку, якщо відповідне рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Від третьої особи надійшли пояснення, відповідно до яких стягувач мав обов`язок виконати судове рішення добровільно, проте не виконав його. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом лише у тому випадку, якщо відповідне рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив таке.
Судом встановлено, що після відкриття виконавчого провадження, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області направлено ПП «МІШЕЛ» інформативний лист про стан виконання судового рішення та клопотання до органу Державної виконавчої служби про закінчення виконавчих проваджень та не стягнення з боржника в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області витрат на виконавче провадження та виконавчого збору.
Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області 02.06.2025 (лист №11-4-0.62-2832/2-25 ) повідомило про повне фактичне виконання рішення суду. Згідно даного повідомлення рішення суду боржником виконано після 29.05.2025.
Вважаючи постанови про стягнення виконавчого збору та витрат у виконавчих провадженнях протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404), відповідно до ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч.1 ст.3 Закону № 1404 передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, а саме: окремо зазначено такий виконавчий документ, як виконавчий лист, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі рішень третейського суду, а також такий виконавчий документ, як постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.
Таким чином постанова про стягнення суми виконавчого збору є окремим виконавчим документом.
Відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кошти виконавчого провадження складаються з:
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача;
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини 1 цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Згідно з ч.1, 3-7, 9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставіпункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини 1 статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно зпунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України тапунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» не ставить можливість стягнення виконавчого збору в залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду або іншого виконавчого документу.
З огляду на викладене, суд вважає, що доводи позивача, що виконавчий збір може бути стягнено лише за умов фактичного виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, не ґрунтується на положеннях закону.
Крім того, суд звертає увагу, що доказів фактичного та добровільного виконання виконавчого листа позивачем до суду не надано, в свою чергу, позивач наголошує виключно на добровільному вчиненні дій спрямованих на виконання даного виконавчого листа.
Таким чином, зазначені доводи позивача не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних постанов.
З огляду на викладене, суд не вбачає протиправності в постанові про стягнення виконавчого збору від 02.05.2025 ВП № 77957487, постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 02.05.2025 ВП №77957487, в постанові про стягнення виконавчого збору від 02.05.2025 ВП № 77956150, постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 02.05.2025 ВП № 77956150.
Оскільки судом не встановлено підстав для скасування оскаржуваних постанов, то позовна вимога зобов`язального характеру про повернення стягнутих коштів задоволенню не підлягає.
Щодо позовної вимоги про зобов?язання відповідача закінчити виконавчі провадження, то суд зазначає, що відповідно до автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчі провадження № 77957487 та № 77956150 завершені, отже дана позовна вимога також не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем доведена правомірність своїх дій, а тому підстави для задоволення позовних вимог відстуні.
Керуючись ст.7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 257, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні адміністративного позову Головного управління Держгеокадастру У Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: Приватне підприємство «МІШЕ» про визнання протиправними дій - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.В. Маковська