Справа № 320/60492/24
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

09 вересня 2025 року справа № 320/60492/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді - Діски А. Б., розглянувши у приміщенні суду у м. Києві справу за позовом заступника керівника Харківської обласної прокуратури до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Технокомсервіс» про визнання протиправними дій, рішення, визнання протиправним та скасування спеціального дозволу,

в с т а н о в и в:

Позивач, заступник керівника Харківської обласної прокуратури, звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії Державної служби геології та надр України та Державної комісії України по запасах корисних копалин щодо державної реєстрації робіт - попередньої геолого-економічної оцінки запасів Октябрської площі вуглеводнів, апробації запасів у Державній комісії України по запасах корисних копалин - за формою № 3-гр за № У-13-192/1, апробування попередньо оцінених балансових запасів Октябрської площі вуглеводнів, яке оформлено протоколом від 15.08.2011 № 2352, видання спеціального дозволу на користування надрами від 14.10.2011 № 5394.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення у формі протоколу засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України від 15.08.2011 № 2352.

3. Визнати протиправним та скасувати спеціальний дозвіл на користування надрами від 14.10.2011 № 5394, наданий ТОВ «Компанія «Технокомсервіс», вид користування - видобування, вид корисної копалини - вуглеводні, назва родовища - Октябрська площа.

Також позивачем було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в обґрунтування якого зазначено, що підстави для звернення з цим позовом до суду виникли після отримання інформації та матеріалів від Держгеонадр, та лише опрацювавши отримані матеріали, обласна прокуратура установила факти порушення інтересів держави внаслідок надання ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» спеціального дозволу на користування надрами усупереч нормам законодавства та з порушенням порядку надання спеціальних дозволів. Оскільки факт порушення інтересів держави встановлено обласною прокуратурою після отримання 02.10.2024 інформації та матеріалів з Держгеонадр, вважає, що процесуальний строк для звернення до суду пропущений із поважних причин та підлягає поновленню судом. Окрім того, зазначає, що у даному спорі має місце триваюче правопорушення з огляду на те, що спеціальний дозвіл на користування надрами від 14.10.2011 № 5359, виданий ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» на підставі протоколу ДКЗ від 08.08.2011 № 2340, є чинним, тобто підстави для звернення за захистом порушених інтересів держави не припинили існувати.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Технокомсервіс».

При цьому, ухвалено питання щодо дотримання строку звернення з цією позовною заявою до суду вирішити в ході розгляду справи.

Матеріали справи містять заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Технокомсервіс» від 26.12.2024 про залишення позову без розгляду, обгрунтовану тим, що Наказ Держгеонадр про надання ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» спеціального дозволу на користування надрами від 14.10.2011 № 5394 опублікований на офіційному сайті суб`єкта владних повноважень у розділі архіви наказів. Таким чином, позивач мав доступ до інформації щодо підстав надання спеціального дозволу на користування надрами, починаючи з 14.10.2011 року. При цьому, вважає твердження позивача про те, що підстави для звернення з даним позовом до суду виникли після викопіювання інформації та матеріалів 02.10.2024 такими, що не відповідають дійсності з огляду на те, що про факт обізнаності органів прокуратури про отримання ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» спеціального дозволу виникло задовго до звернення з цим позовом, з огляду на те, що Державна служба геології та надр України, за результатом розгляду звернення Харківської обласної прокуратури № 15/3- 181вих21 від 25.05.2021 щодо виконання умов спеціального дозволу на користування надрами №5394 від 14.10.2011, надала відповідь листами № 9242/01/02-21 та № 9243/01/02-21 від 08.06.2021, згідно якої було надано копії документів органам прокуратури, в тому числі копію програми робіт до угоди про користування надрами та повідомлено, що правових підстав для зупинення та анулювання спеціального дозволу спеціального дозволу на користування надрами №5394 від 14.10.2011 немає.

Окрім того, Харківська обласна прокуратури листом від 07.08.2023 № 59-3656 вих-23, направила запит до Державної служби геології та надр України про надання документів, на що в свою чергу Державна служба геології та надр України надіслала електронні копії документів, а саме належним чином засвідчені копії: спеціального дозволу на користування надрами №5394 від 14.10.2011, угоди про умови користування надрами з додатками до них.

Таким чином, вказані обставини були відомі органам прокуратури як в червні 2021 року, так і повторно в серпні 2023 року.

Також, 26.12.2024 Державною службою геології та надр України надано до суду клопотання про залишення позову без розгляду, обґрунтоване тим, що інформація про те, що ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» отримало спеціальний дозвіл на видобування корисних копалин була відома органам прокуратури, зокрема Харківській обласні прокуратурі, ще мінімум у червні 2021 року. При цьому, позивач не був позбавлений можливості подавати відповідні запити до Держгеонадра та ДКЗ, у тому числі щодо оскаржуваного протоколу ДКЗ та спеціального дозволу, раніше ніж у 2024 році.

Зазначає, що інформація про спеціальні дозволи на користування надрами (дійсні, недійсні та тимчасово припинені) та протоколи ДКЗ до 24.02.2022 містилася у відкритому доступі на сайті ДНВП «Геоінформ України» і позивач мав достатньо часу, щоб дізнатися про будь-які спеціальні дозволи, видані ТОВ «Компанія Технокомсервіс», а також Протокол ДКЗ, на підставі якого було видано оскаржуваний спеціальний дозвіл. Накази Держгеонадр про видачу спеціальних дозволів на користування надрами та копії спеціальних дозволів на даний час знаходяться у відкритому доступі на офіційному сайті Держгеонадр.

09.01.2025 Державною службою геології та надр України надано до суду відзив на адміністративний позов заступника керівника Харківської обласної прокуратури, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

10.01.2025 Державною комісією України по запасах корисних копалин надано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. В обґрунтування клопотання зазначає про те, що позивач стверджує, що підстави для звернення до суду виникли після отримання інформації та матеріалів від Держгеонадр листом від 19.08.2024 № 5220/03-4/2-24. Між тим, протоколи засідання колегії ДКЗ оприлюднювались на сайті Державного науково-виробничого підприємства "Державний інформаційний геологічний фонд України" перебували у вільному доступі до введення воєнного стану в Україні, протокол засідання колегії ДКЗ 15.08.2011 № 2352 не є винятком.

Окрім того, ДКЗ листом до ДНВП "Геоінформ України" від 19.05.2020 № 390/08/3 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2020 № 64 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2018 р. № 939[2]" передано для розміщення у відкритому доступі електронні версії протоколів ДКЗ, зокрема, і за номером 2352.

Зауважує, що доступ до протоколу ДКЗ № 2352 був відкритий до 24.02.2022, тобто до введення воєнного стану в Україні.

Також, Наказ Держгеонадра від 15.09.2011 № 69 "Про надання спеціальних дозволів на користування надрами" оприлюднений на офіційному сайті суб`єкта владних повноважень у розділі архів наказів за 2011 рік, доступ до якого є і на даний час.

Вважає, що у позивача була реальна можливість, ще до дат, на які посилається прокуратура, дізнатись про наявність чи відсутність у ТОВ "Компанія "Технокомсервіс" спеціальних дозволів на користування надрами, підстави отримання спеціального дозволу на користування надрами, отримати відомості щодо оскаржуваного протоколу.

Також, 13.01.2025 Державною комісією України по запасах корисних копалин надано до суду відзив на адміністративний позов заступника керівника Харківської обласної прокуратури, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні.

17.01.2025, третьою особою Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Технокомсервіс» надано до суду пояснення, в яких просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

29.01.2025, Державною комісією України по запасах корисних копалин надано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, мотивовану тим, що з наданих документів до заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Технокомсервіс» про залишення позовної заяви без розгляду вбачається, що Харківська обласна прокуратура у 2021 та Красноградська окружна прокуратура на виконання доручення обласної прокуратури у 2023 роках вже звертались до Держгеонадр стосовно спеціального дозволу на користування надрами від 14.10.2011 № 5394. Також, у 2021 році Харківська обласна прокуратура мала доступ до протоколу ДКЗ № 2352 та була ознайомлена з його змістом.

Окрім того, Красноградська окружна прокуратура Харківської обласної прокуратури у листі від 07.08.2023 № 59-3656вих-23 вказує, що опрацюванням наявних матеріалів, отриманих під час дії реєстрів та інформаційних систем, встановлено, що Держгеонадра 14.10.2011 надано ТОВ "Компанія "Технокомсервіс" спеціальний дозвіл на користування надрами № 5394 та витребувано, зокрема, спеціальний дозвіл на користування надрами від 14.10.2011 № 5394, протоколи ДКЗ. Відповідно до листа Держгеонадр від 31.08.2023 № 5071/03-4/2-23 запитувані документи надано. Отже, у серпні 2023 року органи прокуратури повторно отримали доступ до протоколу ДКЗ № 2352 та могли повторно ознайомитись із його змістом.

Вважає, що триваюча пасивна поведінка позивача після прийняття оскаржуваних протоколу ДКЗ і спеціального дозволу на користування надрами та звернення за їх отриманням лише у 2024 року не свідчить про дотримання позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року, позовну заяву заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку, з наданням відповідних підтверджуючих доказів.

20 серпня 2025 року до суду позивачем надано заяву про поновлення строку звернення до суду, обґрунтовану тим, що підстави для звернення з цим позовом до суду виникли у прокурора після отримання інформації та матеріалів від Держгеонадр. Так, відповідно до листа Держгеонадр від 19.08.2024 № 5220/03/-4/2-24 вбачається, що інших спеціальних дозволів Октябрської площі не видавалося. Крім того повідомлено, що на час здійснення державної реєстрації РДГВН (Форма №3-гр) ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» спеціального дозволу на користування надрами не отримувало. До листа долучено копії документів щодо спірних правовідносин, зокрема протокол ДКЗ від 15.08.2011 № 2352, форма № 3-гр. Лише отримавши 20.10.2024 та опрацювавши вказані матеріали, обласна прокуратура установила факти порушення інтересів держави внаслідок надання ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» спеціального дозволу на користування надрами усупереч нормам законодавства та з порушенням порядку надання спеціальних дозволів, у першу чергу у зв`язку з незаконною реєстрацією Держгеонадрами РДГВН (Форма №3-гр).

При цьому, вважає помилковими посилання відповідачів на те, що прокурор повинен був дізнатися про порушення законодавства при видачі спеціального дозволу з часу оприлюднення відповідної інформації на сайті Держгеонадра, оскільки ніщо не вказує на те, що прокурор повинен був стежити за сайтом та перевіряти відповідні реєстри.

Також, зазначає, що Верховний Суд у постанові від 09.12.2024 за результатами розгляду аналогічної справи № 420/14551/23 зазначив, що саме проаналізувавши надані відповіді, прокурор встановив ознаки порушення закону та інтересів держави і, відповідно, підстави для звернення до суду з позовом.

Окрім того, просить врахувати докази на підтвердження ускладнення своєчасного звернення до суду з даним позовом через воєнний стан.

Розглянувши заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано у межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями частини другої статті 122 КАС України встановлено різні строки звернення до адміністративного суду для суб`єктів владних повноважень та для інших осіб.

Зокрема, абзацом другим вказаної частини визначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною четвертою статті 123 КАС України визначено, що у разі, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це тривалість часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому тримісячний строк звернення до суду у суб`єкта владних повноважень розраховується з дня виникнення підстав, що дають такому суб`єкту право на пред`явлення визначених законом вимог.

Вищенаведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема у постановах від 17.09.2021 у справі № 420/473/20 та від 05.07.2023 у справі № 380/15396/22, від 13.11.2024 у справі 560/22224/23.

Суд наголошує, що законодавче закріплення строків звернення з позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Своєю чергою, інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 826/9772/17.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові Верховного Суду від 19.05.2022 у справі № 300/863/21 зазначено, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) обставина виникла протягом строку, який встановлений законом або судом;

4) обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом або судом. У свою чергу, поважною причиною може бути обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який встановлений законом або судом та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Правові висновки щодо критеріїв поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду викладено також у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 820/1719/15, від 20.12.2018 у справі № 756/513/17, від 27.02.2019 у справі № 813/1211/17, від 16.09.2019 у справі № 120/3403/20-а, від 19.02.2020 у справі № 815/5271/16, від 17.06.2021 у справі № 570/4516/19, від 17.02.2022 у справі № 380/893/20, від 08.09.2022 у справі № 380/1598/22, від 16.06.2023 у справі № 520/986/22 та від 04.07.2023 у справі № 620/4707/22.

У Рекомендації Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені й ефективні органи.

Консультативна рада європейських прокурорів (далі - КРЄП), створена Комітетом міністрів Ради Європи 13.07.2005, у Висновку № 3 (2008) "Про роль прокуратури за межами сфери кримінального права" наголосила, що держави, у яких прокурорські служби виконують функції за межами сфери кримінального права, мають забезпечувати реалізацію цих функцій згідно з такими, зокрема, принципами: діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами й обов`язками, що й будь-яка інша сторона, і не повинні мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін); обов`язок прокурорів обґрунтовувати свої дії та розкривати ці причини особам або інститутам, задіяним або зацікавленим у справі, має бути встановлений законом.

Згідно з п. 2 Рекомендації CM/Rec (2012)11 щодо ролі державних прокурорів за межами системи кримінального судочинства, прийнятої Комітетом міністрів Ради Європи 19.09.2012, обов`язками та повноваженнями прокурора за межами системи кримінального провадження є представництво загальних та громадських інтересів, захист прав людини та основоположних свобод, а також підтримка верховенства права. При цьому обов`язки та повноваження прокурорів за межами кримінального судочинства мають завжди встановлюватися та чітко визначатися у законодавстві (п. 3 Рекомендації).

Таким чином, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до адміністративного суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та відмінно від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень. Початок перебігу строку, встановленого для звернення до суду суб`єкта владних повноважень, не пов`язується з моментом створення такого суб`єкта чи наділення його відповідними функціями та компетенцією, адже інше призводить до можливості держави через такі дії практично необмежено у часі реалізувати право на звернення з позовом за власним волевиявленням.

Ключовим питанням щодо строків звернення позивача до суду є визначення, коли прокурор був обізнаний чи повинен був дізнатись про наявність порушень з боку відповідачів під час вчинення спірних дій та прийняття рішення у формі протоколу засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин від 15.08.2011 № 2352, в частині надання ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» спеціального дозволу на користування надрами від 14.10.2011 № 5394, та відповідно, про наявність підстав для звернення до суду з позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2011 Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Технокомсервіс» видано спеціальний дозвіл на користування надрами №5394 на підставі Наказу Державної служби геології та надр України від 15.09.2011 №69.

Суд зауважує, що наказ Держгеонадр України від 15.09.2011 №69 про надання спеціального дозволу на користування надрами Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Технокомсервіс», опублікований на офіційному сайті суб`єкта владних повноважень у роздiлi «Архiв наказів за 2011 рік» та є доступним за посиланням: https://www.geo.gov.ua/diyalnist/nakazy/arhiv-nakaziv/.

Слід зазначити, що у зв`язку із військовим станом, що введений в дію указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, на вимогу підпункту 4 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.03.2022 №263 «Деякі питання забезпечення функціонування інформаційно комунікаційних систем, публічних електронних реєстрів в умовах воєнного стану» та з метою відведення загрози національній безпеці, ДНВП «Геоінформ України» та Держгеонадра тимчасово призупинили доступ до публічних реєстрів та баз даних, розміщених на їх сайтах.

Однак, інформація про спеціальні дозволи на користування надрами (дійсні, недійсні та тимчасово припинені) до 24.02.2022 містилася у відкритому доступі на сайті ДНВП «Геоінформ України», скан-копії всіх спеціальних дозволів разом з угодами про умови користування надрами були опубліковані на сайті Держгеонадра.

Сам спеціальний дозвіл на користування надрами після його видачі 14.10.2011 до 24.02.2022 розміщувався на веб-сайті Державного науково-виробничого підприємства "Державний інформаційний геологічний фонд України".

Протокол Державної комісії України по запасах корисних копалин №2352 від 15.08.2011 оприлюднювався на сайті Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України», що входить до сфери управління Держгеонадра, та перебував у вільному доступі до введення Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні воєнного стану.

У заяві про поновлення пропущеного строку прокурор зазначив про наявність підстав для подачі заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Обґрунтовуючи свою позицію, зокрема, тим, що підстави для звернення з цим позовом до суду виникли після отримання органами прокуратури 02.10.2024 інформації та матеріалів з Держгеонадр, оформлених листом від 19.08.2024 №5220/03/-4/2-24, на що суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання дотримання прокурором строку звернення до суду з позовом в інтересах держави, у постанові від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16 дійшла висновків, що за своєю правовою природою повідомлення прокурором відповідного суб`єкта владних повноважень про майбутнє звернення прокурора до суду, витребування ним документів для підтвердження підстав представництва в суді не може слугувати механізмом продовження встановлених законом строків звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки це призведе до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах, порушення стабільності у діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання ними своїх функцій. Направлення прокурором листів до відповідних державних органів щодо здійснення заходів захисту інтересів держави не зупиняє та не перериває перебігу встановленого процесуальним законом шестимісячного строку звернення до суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позивача про те, що початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід визначати з часу ознайомлення прокурором з усіма матеріалами та документами, які свідчать про порушення інтересів держави, є необґрунтованими, оскільки витребування прокурором документів для підтвердження підстав представництва в суді не може слугувати механізмом продовження встановлених законом строків звернення до суду з адміністративним позовом.

Дата отримання прокурором необхідних документів та результати опрацювання належних матеріалів (02.10.2024) не змінює моменту, з якого прокурор знав або повинен був дізнатися про наявність порушених інтересів держави, а лише свідчить про час, коли він почав вчиняти активні дії з реалізації своїх повноважень щодо звернення до суду з позовом в інтересах держави і ця подія не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в спірних правовідносинах.

Наведене вище узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 23.08.2023 у справі № 380/7024/22, від 21.09.2023 у справі №380/7550/22, від 13.02.2024 у справі № 340/3868/23, від 18.02.2025 у справі №320/10110/24, від 24.02.2025 у справі № 380/20376/23, від 13.05.2025 у справі №320/43928/24.

При цьому, матеріали справи містять лист Харківської обласної прокуратури від 25.05.2021 №15/3-181вих до Державної служби геології та надр України, в якому зазначено, що опрацюванням даних, розміщених на офіційному сайті ДНВП «Геоінформ України» встановлено, що Державною службою геології та надр України 14.10.2011 надано ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» (код 33225738) спеціальний дозвіл на користування надрами №5394 з метою видобування вуглеводнів (промислова розробка) на Октябрській площі на території Зачепилівського та Красноградського районів Харківської області, строком на 20 років. Також, у листі зазначено, що право користування ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» надрами (вуглеводнів) Октябрського газоконденсатного родовища, на підставі спеціального дозволу на користування надрами від 14.10.2011 № 5394 підлягає припиненню.

Листом від 08.06.2021 №9243/01/02-21 Державною службою геології та надр України за результатом звернення Харківської обласної прокуратури, повідомлено про відсутність правових підстав для зупинення дії та анулювання спеціального дозволу на користування надрам, наданого ТОВ «Компанія «Технокомсервіс».

Також 07.08.2023 Красноградська окружна прокуратура Харківської обласної прокуратури звернулась до Державної служби геології та надр України з листом № 59-3656 вих-23, в якому зазначила, що прокуратурою встановлено, що Державною службою геології та надр України 14.10.2011 надано ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» () спеціальний дозвіл на користування надрами №5394 з метою видобування вуглеводнів (промислова розробка) на Октябрській площі на території Зачепилівського та Красноградського районів Харківської області та з метою встановлення наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру в інтересах держави, просили надати певну інформацію відносно ТОВ «Компанія «Технокомсервіс».

Листом від 31.08.2023 року №5071/03-4/2-23, Державною службою геології та надр України повідомлено про надання електронних документів відносно ТОВ «Компанія «Технокомсервіс».

Отже, володіючи інформацією з середини 2021 року щодо отримання ТОВ «Компанія «Технокомсервіс» спеціального дозволу на користування надрами від 14.10.2011 №5394 без проведення аукціону, позивач не був позбавлений можливості подавати відповідні запити до державних органів, зокрема Державної служби геології та надр України та Державної комісії України по запасах корисних копалин, у тому числі щодо оскаржуваного дозволу, а також звернутися до суду з адміністративним позовом у строк визначений приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09.12.2024 у справі № 320/5641/24, від 20.12.2024 у справі №320/39441/23.

Між тим до суду, позивач звернувся засобами поштового зв`язку лише 04.12.2024.

При цьому, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що доступ до необхідної інформації був обмежений, або що набуття прокуратурою фактичної обізнаності відбулося пізніше з об`єктивних причин. Навпаки, матеріалами справи підтверджується, що відповідні правовідносини перебували під постійним контролем прокуратури, що виключає можливість вважати момент отримання відповіді 02.10.2024 року (після отримання листа Держгеонадр від 19.08.2024 №5220/03/-4/2-24) - початком перебігу строку.

Суд звертає увагу, що регулярні звернення прокурора, з метою витребування ним документів для підтвердження підстав представництва інтересів держави в суді не можуть слугувати механізмом продовження встановлених законом строків звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки це призведе до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах, порушення стабільності у діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання ними своїх функцій.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №340/3868/23.

З урахуванням означеного, суд відхиляє доводи позивача про те, що про наявність підстав для представництва в суді інтересів держави прокуратурі стало відомо лише 02.10.2024 (після отримання листа Держгеонадр від 19.08.2024 №5220/03/-4/2-24).

Водночас, посилання прокурора на ускладнення своєчасного звернення до суду з даним позовом через воєнний стан також є безпідставними, оскільки спірні правовідносини виникли задовго до запровадження на території України воєнного стану.

Стосовно посилання прокурора у заяві про поновлення строку звернення до суду на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09.12.2024 у справі № 420/14551/23, суд вважає за необхідне зазначити, що за сталою судовою практикою, яка склалась, особливо при вирішенні питань процесуального характеру, у кожній конкретній справі необхідно враховувати фактичні обставини справи для прийняття законного і обґрунтованого рішення щодо поновлення або відмови у поновленні строку на звернення до суду.

У справі № 420/14551/23, на відміну від справи, що розглядається, сторони подали до суду недостатньо доказів на підтвердження того, що прокурор знав або міг знати про відповідні порушення раніше, ніж це було заявлено прокурором, що стало підставою для висновку Верховного Суду про передчасність залишення позову без розгляду внаслідок пропущення строку звернення до суду.

Натомість у цій справі інформація про надання спірного дозволу, перебувала у відкритому доступі з моменту її ухвалення, і прокурор мав реальну можливість своєчасно діяти, зокрема, як мінімум після отримання листа Державної служби геології та надр України від 08.06.2021 №9243/01/02-21 за результатом звернення Харківської обласної прокуратури, яким повідомлено про відсутність правових підстав для зупинення дії та анулювання спеціального дозволу на користування надрами, наданого ТОВ «Компанія «Технокомсервіс».

Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права й інтереси інших учасників правовідносин.

Верховний Суд у постанові від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19 зазначив про те, що визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

При цьому, слід зазначити, що початок перебігу строку, встановленого для подання до суду позову, стосується всіх суб`єктів, які мають намір та право оскаржувати рішення суду, та не пов`язується із відповідними функціями та компетенцією певного суб`єкта, що виключає можливість необмежено у часі реалізовувати право на звернення до суду.

Зазначене відповідає правовій позиції, яка викладена у постановах Верховного Суду від 25.09.2023 року у справі № 380/8650/22, від 13.11.2024 у справі № 560/22224/23, від 26.12.2024 у справі № 320/4789/24.

За такого правого регулювання та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили його звернення до суду у межах встановленого КАС України строку. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації прокурором свого права на звернення до суду з метою представництва інтересів держави у суді.

Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Водночас, відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу (рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява №14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і №22095/93, пункт 51).

Відповідно до положень статті 17 Закону України від 23.06.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

На переконання суду, враховуючи значний пропуск строку звернення до суду у цій справі, поважність причин такого пропуску повинні бути настільки важливими, ґрунтовними та вагомими, що поновлення таких строків, повинно переважати над ставленням під сумнів багаторічних суспільних відносини, що склалися за ці роки.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (рішення Європейського суду з прав людини у справі Олександр Шевченко проти України, п.27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

За висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37).

При цьому очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання адміністративного позову (рішення Європейського суду з прав людини від 7 вересня 1999 року у справі «Йодко против Литви» (Jodko v. Lithuania).

Відповідно до практики Верховного суду яка знаходить своє підтвердження у постановах від 14.09.2023 №520/12477/22, від 21.09.2023 №340/341/23, від 07.09.2023 №160/4008/23, від 02.08.2023 №480/3852/22, від 28.09.2022 №,640/13798/21, від 30.06.2022 №460/11514/21, від 17.04.2022 №540/5397/21 та інших, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наведені прокурором обставини не можуть бути причиною для поновлення строку звернення до суду з позовом, оскільки це матиме наслідком необґрунтоване втручання суду у принцип правової визначеності та порушення права інших учасників провадження на справедливий судовий розгляд в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Обставин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію прав щодо своєчасного звернення до суду, позивачем не наведено.

Таким чином, виходячи зі змісту конкретних обставин, хронології та послідовності дій органів прокуратури, не вбачається підстав для висновку про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що релевантні до спірних правовідносин висновки Верховного Суду щодо пропуску прокурором строку звернення до суду та відсутності поважних причин для його поновлення викладені у постановах від 16 травня 2024 року у справі №460/12886/23, від 20 травня 2024 року у справі №240/21531/23, від 20 травня 2024 року у справі №240/21812/23, від 21 травня 2024 року у справі №240/8829/23, від 21 травня 2024 року у справі №240/25181/23, від 13 лютого 2024 року у справі №340/3868/23, від 24.02.2025 у справі № 380/20376/23, від 13.05.2025 у справі №320/43928/24 та інших.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом питання пропуску строків звернення до суду, що розглядається, матеріали справи не містять.

Частина 13 статті 171 КАС України вказує, що встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків (ч. 14 статті 171 КАС України).

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду (ч. 15 статті 171 Кодексу вказує).

Таким чином, враховуючи те, що прокурор пропустив встановлений законом строк звернення до суду та будь-яких переконливих обґрунтувань обставин та належних доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду із зазначеними позовними вимогами позивачем не наведено та не доведено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду та наявності підстав для залишення позовної заяви прокурора без розгляду

Керуючись статтями 123, 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви заступника керівника Харківської обласної прокуратури про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву заступника керівника Харківської обласної прокуратури до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Технокомсервіс» про визнання протиправними дій, рішення, визнання протиправним та скасування спеціального дозволу - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Діска А.Б.