Справа № 280/3085/25
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року Справа № 280/3085/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання відмови протиправною, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною відмову відповідача в проведенні позивачу грошових виплат, передбачених діючим законодавством;

2) визнати протиправним та скасувати в повному обсязі наказ відповідача №938 від 12.05.2023 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про притягнення до відповідальності військовослужбовця танкового батальйону капітана ОСОБА_2 »;

3) зобов`язати відповідача провести нарахування та виплатити на користь позивача щомісячну премію і додаткову винагороду, передбачену ПКМ України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000 грн за період травня місяця з 01.05.2023 по 31.05.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно не виплатив позивачу за травень місяць 2023 року належні суми грошового забезпечення (премію) та додаткової винагороди, посилаючись на наказ про притягнення до відповідальності та оголошення догани. При цьому наголошує, що зазначене у наказі не підтвердилось під час розгляду справи №336/4445/23, за результатом розгляду якої ОСОБА_1 визнано невинуватим та закрито провадження, а складені відносно нього адміністративні матеріали (у тому числі, протокол №304-23/з від 07.05.2023) є неправомірними. Крім того, вказує про необхідність проведення службового розслідування, яке проведено не було. Оскільки стали відсутні правові підстави для притягнення позивача до відповідальності, останній вважає, що такий наказ підлягає скасуванню, а належні премія та додаткова винагорода, нарахування яких була припинена у травні 2023 року, підлягають виплаті.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

03.09.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що на підставі рапорту підполковника ОСОБА_3 та доданих до нього матеріалів було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 ід 12.05.2023 №938 «Про притягнення до відповідальності військовослужбовця танкового батальйону капітана ОСОБА_2 » та пунктом 3 наказано на підставі пункту 5 розділу XVI, пункту 14 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2028 №260, не виплачувати капітану ОСОБА_4 щомісячну премію і додаткову винагороду за травень 2023 року. Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення був складений на підставі відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Пояснення ОСОБА_1 , з приводу складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, яким він визнає факт вживання ним алкогольних напоїв 06 травня 2023 року написано ним власноруч, а тому твердження позивача про те, що зазначені пояснення отримані під погрозою командира батальйону є необґрунтованими. Зауважує, що непритягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з огляду на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2023 по справі №336/4445/23 не звільняє його від дисциплінарної відповідальності. Пояснення від ОСОБА_1 відібрано на наступний день після вчиненого ним дисциплінарного проступку, тобто 07.05.2023, що відповідає вимогам статті 90 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV - накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, який перебуває у стані сп`яніння, та отримання від нього пояснень проводиться після його протвереження. Службова картка ОСОБА_1 , із занесенням дисциплінарного стягнення у вигляді «суворої догани» на підставі Наказу №938 від 12.05.2023, направлена 19.10.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем переведення ОСОБА_1 . У доданих до позовної заяви копіях документів, позивачем надано нову службову картку, видану ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому в ній відсутній запис щодо зазначеного дисциплінарного стягнення. Вказує на пропущений позивачем строк звернення до суду. З огляду на викладене просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 28.04.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, у спосіб подання до суду: належним чином оформленої відповідно до статті 167 КАС України заяви про поновлення строків звернення до суду з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, з визначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій; копії позовної заяви та доданих до неї документів для відповідача.

Ухвалою суду від 02.06.2025 продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви; надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів від дня одержання цієї ухвали суду шляхом подання до суду належним чином оформленої відповідно до статті 167 КАС України заяви про поновлення строків звернення до суду з доказами поважності інших причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами щодо визнання протиправної відмови відповідача в проведенні позивачу грошових коштів, передбачених діючим законодавством, та зобов`язання відповідача провести нарахування та виплатити на користь позивача щомісячну премію і додаткову винагороду, передбачену ПКМ України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000 грн за період травня місяця з 01.05.2023 по 31.05.2023, з визначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.

Ухвалою суду від 30.06.2025 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з цим позовом; відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін; витребувано від військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії: усіх документів та матеріалів, що стали підставою винесення наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.05.2023 №938; належним чином засвідчені копії витягів наказів про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, збільшеної до 100000 грн на місяць за травень 2023 року щодо позивача (за наявності); інформацію, оформлену довідкою у довільній формі, із зазначенням населеного пункту та району, у яких на підставі бойових розпоряджень позивач у травні 2023 року приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), перебуваючи безпосередньо у районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів); рапортів (витягів) на виплату позивачу додаткової винагороди за травень 2023 року; довідки про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за травень 2023 року із зазначенням видів грошового забезпечення.

Ухвалою від 10.09.2025 суд задовольнив клопотання представника відповідача; поновив та прийняв до розгляду відзив на позовну заяву військової частини НОМЕР_1 .

Рішення у справі ухвалюється з урахуванням перебування судді у відпустці в період з 04.08.2025 по 07.09.2025 згідно з довідкою Запорізького окружного адміністративного суду за вих.№ 02-35/25/74 від 20.08.2025.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до наданої відповідачем довідки ОСОБА_1 на посаді командира 2 танкового зводу 3 танкової роти у травні 2023 року приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) на підставі бойового розпорядження 65 омбр №4190 від 05.05.2023 та бойового наказу №4 від 02.04.2023 командира танкового батальйону, перебуваючи у складі загальновійськового резерву № НОМЕР_2 бригади безпосередньо у районах ведення воєнних (бойових) дій, в АДРЕСА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.05.2023 №938 «Про притягнення до відповідальності військовослужбовця танкового батальйону капітана ОСОБА_2 » за порушення вимог статей 13, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме за появу на території військової частини та виконання обов`язків військової служби у стані алкогольного сп`яніння, притягнуто до дисциплінарної відповідальності командира 2 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону капітана ОСОБА_1 та оголошено йому дисциплінарне стягнення «Сувора догана».

За пунктом 3 розпорядчої частини наказу від 12.05.2023 №938 на підставі пункту 5 розділу XVI, пункту 14 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, наказано не виплачувати капітану ОСОБА_5 щомісячну премію і додаткову винагороду за травень 2023 року.

За даними з Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2023 по справі № 336/4445/23 (набрало законної сили 26.05.2023) закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2025 №1971 позивачу повідомлено, що щомісячної премії та додаткової винагороди за травень 2023 року було позбавлено не на підставі протоколу А7013 №304-23/з від 07.05.2023, а на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.05.2023 №938 «Про притягнення до відповідальності військовослужбовця танкового батальйону капітана ОСОБА_2 », а факт перебування у стані алкогольного сп`яніння 06.05.2023 у поясненнях від 07.05.2023 не заперечувався. Крім того, постанова по справі №336/4445/23 від 15.05.2023 Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з`явилася вже після видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2023 №938, а не притягнення до адміністративної відповідальності не звільняє від дисциплінарної відповідальності. Підстави для перерахування зроблених виплат за травень 2023 року відсутні.

Не погоджуючись із фактом притягнення до дисциплінарної відповідальності та, як наслідок, позбавленням належних сум премії та додаткової винагороди за травень 2023 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною першою, четвертою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (Статут внутрішньої служби Збройних Сил України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно із статтею 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат зобов`язаний, серед іншого, додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (Дисциплінарний статут ЗСУ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтями 1, 2, 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом, у тому числі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Матеріалами справи встановлено, що фактичною підставою для позбавлення ОСОБА_1 права на отримання щомісячної премії та додаткової винагороди за травень 2023 року слугувало порушення ним військової дисципліни, зокрема, перебування у стані алкогольного сп`яніння на території розташування військової частини під час виконання ним обов`язків військової служби.

Положеннями статті 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

За правилами статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Крім того, відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608, службове розслідування не призначається, зокрема, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Отже, проведення службового розслідування не є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця навіть до дисциплінарної відповідальності. Призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком особи, яка ухвалює рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13.06.2024 у справі № 420/9472/23.

Суд також зазначає, що метою службового розслідування є виключно: уточнення причин, що сприяли вчиненню правопорушення, уточнення умов, що сприяли вчиненню правопорушення, уточнення ступеня вини, а не з`ясування події та складу дисциплінарного проступку, характеру протиправного діяння, обставини вчинення правопорушення, наслідків правопорушення.

Факт перебування командира 2 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону ОСОБА_1 в алкогольному сп`янінні на території розташування частини, що мало місце під час виконання ним обов`язків військової служби, встановлено за наслідками розгляду рапорту командира танкового батальйону підполковника ОСОБА_3 від 06.05.2023; висновку №142 про результати медичного огляду від 06.05.2023; акта №142 про відмову військовослужбовця від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; пояснень офіцера-психолога танкового батальйону ОСОБА_6 від 06.05.2023; пояснень начальника медичного пункту танкового батальйону ОСОБА_7 від 06.05.2023; пояснень ОСОБА_1 від 07.05.2023.

У рапорті командиру танкового батальйону ОСОБА_3 , який наклав резолюцію на рапорт майора ОСОБА_8 », зазначено, що 06.05.2023 о 18:30 командир 2 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону капітан ОСОБА_1 знаходився з ознаками алкогольного сп`яніння на території розташування 2 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 ; подія мала місце під час несення служби та виконання ним обов`язків військової служби. У поясненнях офіцера-психолога танкового батальйону ОСОБА_6 від 06.05.2023 та поясненнях начальника медичного пункту танкового батальйону ОСОБА_7 від 06.05.2023 зазначено, що вони близько 18:40 бачили в місці розташування особового складу взводу ОСОБА_9 з ознаками алкогольного сп`яніння.

Відповідно до власноруч написаних позивачем пояснень від 07.05.2023 (дослівно): «06 травня 2023 року було релігійне свято ОСОБА_10 і син ОСОБА_11 , то трохи дозволив собі випити спиртного. В скоєному проступку каюсь і більше його не повторю».

Враховуючи власне підтвердження позивачем перебування в алкогольному сп`янінні, що не потребувало додаткового доказування, суд дійшов висновку про відсутність у спірних правовідносинах необхідності для проведення службового розслідування задля уточнення причин, що сприяли означеному порушенню військової дисципліни. Жодних доказів того, що пояснення складені під тиском та погрозами (про що зазначає позивач), або ж, що під час її складення позивач не розумів значення своїх дій, останнім не надано.

Крім того, позивачу було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого він відмовився, водночас жодних об`єктивних причин для такої відмови позивач не зазначив ні в поясненнях командиру батальйону, ні в позовній заяві до суду.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України». Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Таким чином, Дисциплінарний статут зобов`язує командира кожного військового з`єднання, формування, частини, підрозділу контролювати дотримання підлеглими військовослужбовцями військової дисципліни та покладає на нього відповідальність за невжиття відповідних заходів. Це означає, що командир не має права залишати без уваги і належного реагування жодного випадку порушення військової дисципліни.

Єдиним аргументом, на який покликається позивач, це те, що у зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 КУпАП, підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності та невиплати додаткової винагороди і премії за травень 2023 року немає.

Суд наголошує, що військова служба є службою особливого характеру, а військовослужбовці в силу свого статусу повинні беззаперечно дотримуватися встановленого порядку проходження такої служби та службової дисципліни, особливо в умовах воєнного стану. Виконання обов`язків військової служби у стані алкогольного сп`яніння є грубим порушенням військової дисципліни.

Як встановлено судом, постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2023 по справі № 336/4445/23 закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, суд зауважує, що виходячи із суті спірних правовідносин, в межах розгляду цієї справи необхідно надавати правову оцінку обставинам наявності або відсутності під час вчинення виявлених порушень складу дисциплінарного проступку у діях військовослужбовця.

Верховний Суд, у постанові від 08.04.2020 у справі № 804/4245/17 дійшов висновків, що адміністративний суд в силу вимог частини другої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності адміністративно-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів адміністративного провадження.

Отже, адміністративний суд повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 78 КАС України).

Звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Для спростування преюдиційних обставин, учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Подібна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.08.2022 у справі №904/1427/21.

У контексті встановлених обставин даної справи, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність складу адміністративного, однак не дисциплінарного проступку.

Подібна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22.10.2019 у справі № 480/3950/18, від 29.11.2019 у справі №824/832/18-а, від 22.09.2022 у справі № 420/4977/20.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (ст. 9 КУпАП). Стаття 172-20 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів.

Водночас Дисциплінарний статут Збройних Сил України визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Отже, адміністративна та дисциплінарна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності, а одне і те ж діяння особи може оцінюватися як з точки зору дисциплінарної, так і адміністративної/кримінальної відповідальності.

Оцінюючи аргументи позивача щодо закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на спростування факту перебування у стані алкогольного сп`яніння під час несення служби, апеляційний суд зазначає, що місцевий загальний суд прийняв це рішення, виходячи із наведеної ним оцінки процедурних аспектів оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та інших зібраних у справі №336/4445/23 доказів (копія посвідчення офіцера, акт про відмову військовослужбовця від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, витяг з наказу № 180 від 30 січня 2023 року про призначення уповноважених посадових осіб для складання протоколів про адміністративні правопорушення).

Разом з тим, стандарти доказування в дисциплінарному провадженні та у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, як і інші аспекти процедури притягнення до цих видів юридичної відповідальності, є різними.

Відтак, суд погоджується, що постанова про закриття адміністративного провадження від 15.05.2023 по справі № 336/4445/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 172-20 КУпАП доводить відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, проте не є беззаперечним доказом на спростування факту вчинення цим військовослужбовцем дисциплінарного проступку.

Отже, доводи позивача про те, що закриття адміністративного провадження автоматично спростовує відсутність у його діях складу дисциплінарного правопорушення є помилковими.

Враховуючи відсутність належних та беззаперечних доказів в спростування порушення позивачем військової дисципліни, які б звільняли його від дисциплінарної відповідальності, суд дійшов висновку відсутність правових підстав для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2023 №938.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною відмови в проведенні позивачу грошових виплат, передбачених діючим законодавством, та зобов`язання провести нарахування та виплатити на користь позивача щомісячну премію і додаткову винагороду, передбачену ПКМ України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000 грн за період травня місяця з 01.05.2023 по 31.05.2023, слід зазначити наступне.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до пункту 2 розділу І Наказу № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Пунктом 8 розділу І Наказу № 260 встановлено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Згідно з пунктами 1, 3 Розділу XVI Порядку № 260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

За приписами пункту 5 розділу XVI Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються: за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Крім того, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.

Відповідно до пунктів 8, 9 розділу XXXIV Порядку №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів

До наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які, зокрема, вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) (пункт 14 розділу XXXIV Порядку).

Таким чином, позбавлення військовослужбовця щомісячної премії та додаткової винагороди внаслідок скоєння ним дисциплінарного правопорушення є правомірним реагуванням командування на дисциплінарні проступки.

Оскільки ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2023 №938 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного правопорушення (перебування в стані алкогольного сп`яніння під час несення служби), то наслідком вчинення військовослужбовцем такого проступку відповідно до Порядку № 260 є позбавлення його щомісячної премії та додаткової винагороди за травень 2023 року (місяць, у якому здійснено правопорушення), про що зазначено в оскаржуваному наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2023 №938.

З огляду на викладене, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2023 №938 в частині невиплати капітану ОСОБА_5 щомісячної премії і додаткової винагороди за травень 2023 року також є правомірним, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог про здійснення нарахування та виплати щомісячної премії та додаткової винагороди за період з 01.05.2023 по 31.05.2023.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд звертає увагу, що питання дотримання позивачем строку звернення до суду вирішується судом під час відкриття провадження у справі (частина п`ята статті 171 КАС України) та зазначене питання вирішено судом в ухвалі суду від 30.06.2025 про відкриття провадження, у якій суд розглянув питання поновлення строку звернення до суду та визнав причини пропуску такого строку поважними. На підтвердження доводів про належну обізнаність позивача з невиплатою йому додаткової винагороди та премії при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (19.10.2023) відповідач не надає доказів видачі та ознайомлення ОСОБА_1 з грошовим атестатом, у зв`язку з чим такі доводи судом відхиляються. Інших аргументів, які б свідчили про передчасність висновку суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, відповідачем не наведено.

Ухвалюючи рішення, суд керується статтею 246 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (параграф 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

VII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 10.09.2025.

Суддя К.В.Мінаєва