Справа № 520/9769/25
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року Справа № 520/9769/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Харкові в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "С-ТРАНС АВТО" до Чернівецької митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товарів Чернівецької митниці № UA408040/2024/000019/2 від 22.10.2024; - вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що оскаржуване рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товарів UA408040/2024/000019/2 від 22.10.2024 є протиправним. Вказує, що позивачем надавалися всі необхідні документи для митного оформлення до митного органу. Просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 139 КАС України просить вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідачем подано відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що дії митного органу відповідали нормам Митного кодексу України. Подані документи містили розбіжності щодо транспортних витрат та умов поставки EXW, що обґрунтувало сумніви та коригування митної вартості за резервним методом. Додаткові документи не були надані, а заявлена вартість не визнана. Вважає оскаржуване рішення про коригування митної вартості обґрунтованим та законним. Просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 30.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторони не прибули. До суду представниками сторін подано заяви про проведення розгляду справи без їх участі у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 28.08.2025 суд постановив про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив, 10 травня 2023 року між позивачем та контрагентом REXTRUCKS s.r.o. (Словаччина) укладено зовнішньоекономічний контракт № 10/05/23 на поставку вживаних автобусів на суму 616000 євро (по 28000 євро за одиницю), з умовами поставки EXW (Гданськ, Польща) за Інкотермс 2010.

17 травня 2023 року видано комерційний інвойс № 23VFA037 на суму 28000 євро за автобус VDL BOVA SYNERGY, VIN: НОМЕР_1 .

27 червня 2023 року позивач перерахував 56000 євро, включаючи 28000 євро за інвойс. Надані документи: сертифікат EUR.1 від 09 вересня 2024 року, свідоцтва про реєстрацію від 04 листопада 2022 року, митна декларація відправлення від 09 вересня 2024 року.

22 жовтня 2024 року подано митну декларацію № 24UA90U7 з заявленою митною вартістю 28000 євро. Відповідач прийняв рішення про коригування № UA408040/2024/000019/2 від 22 жовтня 2024 року, посилаючись на невідповідність калькуляції транспортних витрат № 10-01 вимогам наказу МФУ № 599 та відсутність відомостей про витрати на експортне митне очищення. Коригування здійснено за резервним методом на основі митної декларації № UA205180/2024/004581 від 28 березня 2024 року (автобус VDL SBR 4000, митна вартість 70870,6140 євро). Видано картку відмови № UA408040/2024/000271. Товар випущено за декларацією № 24UA19U0 з гарантіями.

Позивач наводить аргумети про те, що надав митному органу усі необхідні докази: копії контракту, інвойсу, платіжної інструкції, сертифіката EUR.1, свідоцтво реєстрації, декларації відправлення, калькуляції транспортних витрат (включаючи оформлення експортної декларації 50 євро та EUR.1 50 євро), договору брокера усі відповідають вимогам ст. 53 МКУ. Відсутність підстав для сумнівів (ст. 54 МКУ), допустимість калькуляції як доказу витрат (постанова ВС від 07.07.2023 у справі № 803/718/17). Застосування резервного методу необґрунтоване через відсутність пояснень коригувань (ст. 55, 64 МКУ; наказ МФУ № 598).

Відповідач надав копії рішення, декларації, відзиву, стверджуючи розбіжності в документах (невідповідність калькуляції, відсутність підтвердження експортного очищення), обґрунтовані сумніви (ч. 3 ст. 53 МКУ), право на коригування (ст. 55 МКУ), відсутність додаткових документів від декларанта.

Позивач вважає оспорюване рішення протиправним, оскільки митний орган не обґрунтував свої сумніви щодо заявленої митної вартості, у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

За змістом частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною 6 статті 264 Митного кодексу України визначено, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами 1-3 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Стаття 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Отже, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта.

Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 05.03.2019 по справі №815/143/17, від 09.04.2019 по справі №825/1575/17.

У постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а Верховний Суд зазначив, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом установлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару контролюючий орган вказав: відповідно до ч.3 ст.53 МКУ, документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності.

Згідно ч.2, 3 ст. 53 МКУ та враховуючи положення пп.1 ч.5 ст. 54 МКУ, що позиціонується з положеннями ст.17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ, декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару (для підтвердження умов перевезення та числових значень транспортних витрат, які є складовими митної вартості);

- якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (для підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар);

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається (для підтвердження даних щодо виробника товару, умов поставки та ціни);

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом) (для підтвердження даних щодо виробника товару, умов поставки та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар);

- виписку з бухгалтерської документації (для деталізації умов оплати);

- висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (для підтвердження даних щодо виробника товару та ціни).

Також, відповідно до ч. 6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження митної вартості товару.

Декларантом додатково надано лист №221 від 22.10.2024 від агента з митного оформлення, в якому зазначено про надання повного пакету документів для підтвердження митої вартості товару.

Митним органом в оскаржуваному рішенні зазначено, що для підтвердження транспортних витрат надано калькуляцію транспортних витрат від 22.10.2024 № 10-01 від ТОВ С-ТРАНС АВТО, яка не відповідає вимогам наказу МФУ від 24.05.2012 № 599. Інших документів з цього приводу також не надано. Так відсутнє документальне підтвердження числового значення транспортних витрат; товар постачається на умовах поставки EXW PL Гданськ відповідно до контракту №10/05/2023 від 10.05.2023. Згідно Інкотермс термін "EXW франко-завод" означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту тощо. Термін покладає мінімальні обов`язки на продавця, і покупець повинен нести всі витрати і ризики у зв`язку з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення. При цьому у калькуляції транспортних витрат від 22.10.2024 №10-01 відомості щодо вартості митного очищення товару для експорту відсутні. Так відсутнє документальне підтвердження включення до митної вартості товару всіх складових згідно умов поставки.

Судом установлено, що з метою розмитнення товару (автобус пасажирський, що використовувався: марки VDL; модель BOVA SYNERGY; VIN: НОМЕР_1 ) позивачем було подано до митного органу митну декларацію № 24UA90U7 разом із такими документами: інвойс № 23VFA037 від 17.05.2023; платіжна інструкція № 63 від 27.06.2023, митна декларація країни відправлення 24PL301010E1092307 від 09.09.2024.

Факт подання таких документів до митного органу підтверджується, зокрема, рішенням про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження в межах даної справи, та митною декларацією №24UA90U7, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, митна декларація №24UA90U7, інвойс № 23VFA037 від 17.05.2023; платіжна інструкція № 63 від 27.06.2023 та митна декларація країни відправлення 24PL301010E1092307 від 09.09.2024 наявні в матеріалах справи.

В оскаржуваному рішенні митний орган посилається на документи, зокрема, на надання позивачем калькуляції транспортних витрат від 22.10.2024 №10-01 від ТОВ "С-ТРАНС АВТО", яка не відповідає вимогам наказу МФУ від 24.05.2012 №599. З цього питання, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 5 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, суд враховує також висновки щодо застосування норма права, викладені у постанові Верховного Суду від 07.07.2023 у справі №803/718/17, в якій виснувано, що якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Згідно з розділом III "Правила заповнення граф ДМВ декларантом або уповноваженою ним особою" Правил заповнення митної декларації, затверджених наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 599 (далі - Правила №599), у графі 20 зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ).

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на мигну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Аналізуючи наведені положення Правил № 599, судом встановлено, що такі положення не містять вичерпного переліку документів, які підтверджують витрати на транспортування.

З огляду на викладене калькуляція витрат від 22.10.2024 № 10-01 є належним доказом та підтверджує витрати по доставці задекларованого товару. Окрім цього, інформація, що міститься у калькуляції витрат по доставці автобуса від 22.10.2024 дає можливість ідентифікувати товар, що транспортувався.

При цьому, Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому враховуючи наведене суд приходить до висновку про те, що калькуляція витрат № 10-01 від 22.10.2024 про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Щодо сумнівів відповідача калькуляція транспортних витрат № 10-01 від 22.10.2024 містить відомості про маршрут, протяжність, тарифні ставки, суму витрат (включно з оформленням експортної декларації 50 євро та EUR.150 євро).

Згідно з п. 46 Правил заповнення митної декларації (наказ МФУ № 599), калькуляція є допустимим документом для власного транспорту, а МКУ не обмежує докази лише фінансовими документами (постанова ВС від 07.07.2023 у справі № 803/718/17).

Суд вважає калькуляцію належним доказом витрат на транспортування (ч. 10 ст. 58 МКУ).

Невідповідність калькуляції вимогам наказу МФУ № 599 не доведена відповідачем конкретно.

Умови поставки EXW (п. 5.1 контракту) покладають на позивача витрати на транспортування та ризики від заводу продавця.

Контракт (п. 6.1, 12.1) не передбачає обов`язку позивача щодо експортного очищення в Польщі; це обов`язок продавця. Калькуляція включає витрати на експортні документи, що охоплює очищення.

Витрати на експортне очищення не є обов`язковою складовою для включення до митної вартості за EXW, якщо не включені до ціни (ч. 11 ст. 58 МКУ).

Щодо коригування за резервним методом рішення № UA408040/2024/000019/2 не містить обґрунтування числового значення (70870,6140 євро), пояснень коригувань на обсяг, умови поставки (EXW vs. інші), комерційні умови чи джерела.

Товари за декларацією № UA205180/2024/004581 (модель SBR 4000, 2009 р., 88 місць) не є ідентичними чи аналогічними спірному (SYNERGY, VIN XMGDR40MS0H020319; відмінності в моделі, характеристиках).

Щодо висновку митного органу, про безпідставне не включення позивачем до калькуляції транспортних витрат від 22.10.2024 № 10-01 витрати на митне очищення товару для експорту, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 11 ст. 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Витрати на митне очищення товару для експорту положеннями ст. 58 МК України прямо не передбачені.

Судом встановлено, що до калькуляції транспортних витрат № 10-01 від 22.10.2024 позивачем включено такі витрати, як оформлення експортної декларації (50 євро); оформлення сертифікату походження EUR-1 (50 євро).

Таким чином, висновок митного органу про не включення витрат на митне очищення товару для експорту не відповідає даним калькуляції транспортних витрат № 10-01 від 22.10.2024, яка міститься в матеріалах справи.

Окрім цього умовами п. 6.1. контракту прямо передбачено, що покупець (тобто позивач) взяв на себе зобов`язання забезпечити за власний рахунок митне очищення вантажів, що прибули на його адресу (тобто на територію України).

Отже, згідно умов контракту, на позивача не було покладено обов`язок за власний рахунок здійснювати митне очищення товару для експорту в країні постачальника.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач не вказав, які конкретно витрати і на яку суму коштів позивач зобов`язаний був включити до калькуляції транспортних витрат, але не включив.

Відповідно до правової позиції Верховного суду (постанова від 02.07.2020 у справі №803/916/17) контроль правильності обчислення декларантом митної вартості здійснюють митні органи у визначений законом спосіб у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей "Декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ніш митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість. За таких обставин, суд вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена."

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що зі змісту оскаржуваного у даній справі рішення убачається, що таке рішення не містять жодних пояснень здійснених коригувань на обсяг партії подібного (аналогічного) товару, умов поставки, комерційних умов тощо.

Окрім того, порівнявши дані товару, ввезеного позивачем та технічними характеристиками товару, розмитненого в межах митної декларації від 28.03.2024 №UA205180/2024/004581 (на яку посилається митний орган в оскаржуваному рішенні), установлено, що товари за цими деклараціями не є ідентичними (відрізняються моделі автобусів, їхні технічні характеристики, рік випуску товарів, кількість потужності двигунів, дата першої реєстрації, тощо). Отже, суд сприймає доводи відповідача як помилкові.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.12.2018 р. по справі №815/1670/17.

Відтак, враховуючи викладене вище, суд зазначає, що відповідачем не надано до суду належних та достатніх доказів правомірності ухвалення рішення про коригування митної вартості.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Митний орган не довів наявність розбіжностей чи ознак підробки в поданих документах.

Відповідно до ст. 57 МК України, перехід до другорядних методів визначення митної вартості, зокрема резервного (ст. 64 МК України), можливий лише за умови неможливості застосування основного методу. Митний орган не обґрунтував таку неможливість, порушивши порядок послідовності застосування методів.

Враховуючи наведе вище, суд критично оцінює доводи відповідача з цих питань, які стали підставами для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Верховним Судом в постанові від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14 (№К/9901/5149/18) зазначено, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/ або бухгалтерські документи). Верховний Суд підтвердив, що вимога про надання заявки є безпідставною.

Враховуючи наведене вище, провівши аналіз поданих доказів, як окремо кожен так і в їх сукупності, суд прийшов переконання про те, що жодних розбіжностей, наявності ознак підробки або не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари не встановлено, адже усі дії щодо ціни підтверджено як самим контрактом, так і додатками до контракту та іншими наявними у справі доказами. Дії сторін з цього питання були послідовним, жодних ознак які б свідчили про їх невідповідність між собою не установлено. Відповідачем не підтверджено належними доводами неправильність визначення митної вартості позивачем за основним методом та таке відповідачем не спростовано, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

З огляду на викладене суд прийшов висновку про те, що оспорюване рішення відповідача про коригування митної вартості слід визнати протиправним, у зв`язку із чим таке підлягає скасуванню.

Інші доводи, які наведені сторонами у заявах по суті, суд ураховує при аналізу доказів як окремо кожен, так і сукупності між собою, однак такі не вплинули на висновки суду при вирішенні цього публічно-правового спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "С-ТРАНС АВТО".

У відповідності до ст. 139 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 4548,83 грн.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "С-ТРАНС АВТО" до Чернівецької митниці про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товарів від 22.10.2024 № UA408040/2024/000019/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці Державної митної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "С-ТРАНС АВТО" судовий збір у розмірі 4548,83 грн.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю "С-ТРАНС АВТО", місцезнаходження місто Златопіль, Лозівський район, Харківська область, вулиця Ринкова, будинок №38, квартира 31-А, ;

відповідач Чернівецька митниця, місцезнаходження місто Чернівці, вулиця Руська, будинок № 248-М, .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 10.09.2025.

Суддя М. І. Садова