Справа № 380/23346/24
Суддя: Андрусів Уляна Богданівна
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 рокусправа № 380/23346/24

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №23 від 23.01.2024, яким оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . 22.01.2024 був відсутній на місці служби у взводі радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 ;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №23 від 23.01.2024, яким оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . 22.01.2024 був відсутній на місці служби у взводі радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №31 від 31.01.2024, яким старшого солдата ОСОБА_1 , оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби, призначеного у розпорядження командира наказом командира військової частини НОМЕР_1 №31-РС від 31.01.2024. Підстава: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №31-РС від 31.01.2024;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №31 від 31.01.2024, яким старшого солдата ОСОБА_1 , оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби, призначеного у розпорядження командира наказом командира військової частини НОМЕР_1 №31-РС від 31.01.2024. Підстава: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №31-РС від 31.01.2024;

- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №77-РС від 18.03.2024, яким було наказано призупинити старшому солдату ОСОБА_1 ;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №77-РС від 18.03.2024, яким було наказано призупинити старшому солдату ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1554 від 21.02.2024 «Про завершення проведення службового розслідування щодо факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 ».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . Під час проходження служби отримав поранення, внаслідок чого перебував на лікуванні з 16.12.2023 до 29.12.2023, з 29.12.2023 до 12.01.2024, з 08.03.2024 до 06.04.2024. За результатами проходження МСЕК йому встановлена 3 група інвалідності. З огляду на те, що жодних виплат за поранення, встановлення інвалідності не отримав, звернувся до суду з відповідним позовом. З відзиву військової частини НОМЕР_1 довідався про статус такого, що самовільно залишив військову частину. На переконання позивача, він не вчиняв самовільного залишення військової частини, оскільки отримав усний дозвіл командира на проходження лікування. Стверджує, що не був обізнаний про факт проведення службового розслідування, ні матеріали службового розслідування, ні інші оскаржувані накази йому не надсилалися та про такі не повідомлялося. Акцентує на тому, що з матеріалів службового розслідування вбачається, що при його проведенні не було в повній мірі дотримано положення ч.1 ст. 86 Дисциплінарного статуту, а саме не враховані характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, оскільки такі обставини та відомості фактично в ході розслідування не встановлювались. Водночас вказує, що факт самовільного залишення військової частини у встановленому порядку підтверджений не був, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався. З урахуванням цього резюмує, що оскаржувані акти індивідуальної дії є такими, що винесені необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення. Відтак просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою судді від 25.11.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків.

На виконання вимог цієї ухвали 27.11.2024 представник позивача подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою судді від 02.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

10.12.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію відповідач мотивує тим, що згідно наданих медичних документів, ОСОБА_1 , з моменту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , не звертався до командування військової частини НОМЕР_1 щодо надання йому направлення на лікування, також відсутнє підтвердження звернення до відповідного ТЦК та СП чи ВСП щодо видачі йому направлення на лікування чи бажання проходити лікування відповідно до Наказу МОУ №402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України». Відповідно до розділу 6 «Медичний огляд військовослужбовців» направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням. Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби. Перелік закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України визначений наказом МОУ від 23.03.2017. Звертає увагу, що надані позивачем документи лише підтверджують, що військовослужбовець після завершення лікування повинен був та міг повернутись до військової частини НОМЕР_1 , зобов`язаний був отримати повторне направлення на проходження лікування чи ВЛК, у порядку встановленому законодавством, однак не вчинив жодних дій з метою підтвердження відсутності його вини у вчиненні дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, згідно з якою самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років. Діяння становить закінчений склад злочину з моменту встановлення факту відсутності військовослужбовця на військовій службі понад три доби в умовах воєнного стану. Зазначені дії військовослужбовець вчиняє по даний час, що в адміністративному позові не спростовується. Акцентує на тому, що позивач пропустив строк звернення до суду. З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Частиною 5 ст. 262 КАС України унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.02.2023 №34 рядового запасу ОСОБА_2 , призваного на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.02.2023 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, та призначено на посаду радіозондиста метеорологічного взводу, взводу артилерійської розвідки батареї управління та артилерійської розвідки, з 08.02.2023 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2023 №92 солдата ОСОБА_2 , радіозондиста метеорологічного взводу батареї управління та артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.04.2023 №31-РС на посаду оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 01.04.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

За змістом довідки № 3/29/2030, виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 29.03.2024, старший солдат ОСОБА_1 в період з 05.06.2023 по 31.07.2023, з 29.10.2023 по 31.10.2023, з 01.12.2023 по 12.12.2023 брав участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безепеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Роботине Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області.

12.12.2023 внаслідок мінометного обстрілу позивач отримав поранення за обставин при захисті Батьківщини, про що свідчить довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 26.12.2023 №915.

Матеріалами справи стверджується та сторонами не заперечується перебування позивача на стаціонарному лікуванні, зокрема:

- з 16.12.2023 до 29.12.2023 - у КНП «Уманська центральна районна лікарня» Уманської міської ради (медична карта стаціонарного хворого №11085/546);

- з 29.12.2023 до 12.01.2024 - у КНП «Христинівська БЛ»;

- з 02.03.2024 до 08.03.2024 - у КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний лікувально-діагностичний кардіологічний центр» (довідка №564, виписка з картки стаціонарного хворого №1938);

- з 08.03.2024 до 06.04.2024 - у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону (виписка із медичної картки стаціонарного хворого №3237).

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.01.2024 №23 військовослужбовця призваного по мобілізації старшого солдата ОСОБА_2 , оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 . 22.01.2024 був відсутній на місці служби у взводі радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 . Призупинено з 23.01.2024 виплату грошового забезпечення згідно пункту 15 розділу І наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам». Знято з речового забезпечення та з котлового забезпечення з 23.01.2024. Підстава: довідка-доповідь командира військової частини НОМЕР_1 (вих. №217/1/885 від 23.01.2024).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.01.2024 №31 вважати таким, що виведений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 , оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби, призначеного у розпорядження командира наказом командира військової частини НОМЕР_2 №31-РС від 31.01.2024. Підстава: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2024 №31-РС.

Керуючись вимогами ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, наказу Міністерства оборони України «Про затвердження порядку проведення службових розслідувань у Збройних Силах України від 21.11.2017 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 №612 від 23.01.2024 «Про призначення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_3 », начальником служби радіоелектронної та кіберборотьби військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_4 проведено службове розслідування стосовно відсутності на службі військовослужбовця, старшого солдата ОСОБА_2 - оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли його самовільному залишенню розташування підрозділу в населеному пункті СОРОЧИНЕ Запорізького району Запорізької області, про що складено Акт службового розслідування від 21.02.2024.

За змістом акту «службовим розслідуванням встановлено, що 22 січня 2024 року о 09 год. 00 хв. під час перевірки наявності особового складу взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту АДРЕСА_1 було виявлено відсутність оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 . Про причини своєї відсутності старший солдат ОСОБА_5 свого безпосереднього командира та інших військовослужбовців не повідомив. На телефонні дзвінки не відповідає.

За результатами проведених пошукових заходів встановити місцезнаходження військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 не вдалося, на дзвінки по телефону не відповідав або ігнорував, пошуки та опитування особового складу результатів не дали, його місцезнаходження невідоме.

Особиста зброя військовослужбовця ОСОБА_2 опечатана і знаходиться в підрозділі під охороною.

Оперативним черговим військової частини НОМЕР_1 було здійснено доповідь та надіслано довідку-доповідь від 23.01.2024 № 217/1/885 за підписом полковника ОСОБА_6 на ім`я Командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », командиру 10 АК, Начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 та начальнику Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій сфері про факт самовільного залишення військової частини без поважних причин (без зброї) оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 .

Свідки, лейтенант ОСОБА_7 та старший солдат ОСОБА_8 , у своїх поясненнях зазначили, що 22 січня 2024 року о 09 годині 00 хвилин під час шикування та перевірки наявності особового складу взводу РЕБ в населеному пункті СОРОЧИНЕ Запорізького району Запорізької області, було виявлено відсутність без поважних причин старшого солдата ОСОБА_2 . Пошукові заходи результатів не дали, місцезнаходження військовослужбовця не відомо на телефонні дзвінки не відповідає...»

З витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.02.2024 №1554 «Про завершення проведення службового розслідування щодо факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_3 » вбачається, що «в ході проведення службового розслідування повністю знайшов підтвердження факт того, що старший солдат ОСОБА_5 , оператор відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, діючи з особистих мотивів, у порушення вимог статей 65, 68 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, та без поважних причин, самовільно залишив місце проходження військової служби з 22 січня 2024 року, був відсутній на службі протягом усього робочого та службового часу до тепер.

На виконання вимог розділу 6 Порядку проведення службового розслідування в Збройних Силах України, відповідно до акту службового розслідування та доданих до нього матеріалів наказано службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_2 №612 від 23.01.2024 «Про призначення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_3 », вважати завершеним.

За порушення вимог ст. 6, 11, 12, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старшого солдата ОСОБА_2 , оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , притягнути до дисциплінарної відповідальності після повернення до військової частини НОМЕР_1 на підставі матеріалів даного службового розслідування.

Начальнику служби радіоелектронної та кіберборотьби військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту НЕДОЛІ ОСОБА_9 повідомлення про кримінальне правопорушення, копію наказу про завершення службового розслідування та копію акту службового розслідування з доданими до нього матеріалами по факту самовільного залишення частини направити на адресу Територіального Управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Запоріжжя. Копію повідомлення до відома направити на адресу військового прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері та Начальнику відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

За цим фактом, 16.03.2024 Першим слідчим відділом ТУ ДБР (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі), розташованого у місті Мелітополі, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження №0002162, що підтверджується витягом з ЄРДР.

За змістом витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.03.2024 №77-РС відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старшому солдату ОСОБА_10 , колишньому оператору відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби, який перебуває у розпорядженні командира бригади з 16.03.2024, призупинено військову службу. Підстава: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.03.2024 №0002162.

На скаргу представника позивача №Л-115149 від 26.09.2024 відповідач листом від 07.10.2024 № 3-19/3/11493 повідомив, що відносно ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 проведено службове розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 без поважних причин під час дії воєнного стану. Акцентує на непідтвердженості [з покликанням на додані до скарги документи про проходження позивачем лікування] поважності причин відсутності на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 в умовах воєнного стану у період з 13.01.2024 до 01.03.2024, з 07.04.2024 по даний час. Звертає увагу на те, що військовій частині НОМЕР_1 не було відомо щодо проходження позивачем лікування в будь-яких медичних закладах, інформація щодо надання дозволу проходити подальшу реабілітацію вдома є недостовірною, оскільки відсутні направлення щодо проходження лікування, накази щодо вибуття з військової частини. Резюмуючи констатує про безпідставність викладених у скарзі тверджень.

До листа додано витяги із наказів №34, 92, 23, 31, 1554, 77-РС, копії акту службового розслідування, медичної характеристики, службової характеристики, повідомлення по вчинення кримінального правопорушення, витягу з ЄРДР №0002162.

Не погоджуючись з прийнятими актами індивідуальної дії, позивач пред`явив цей позов до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами спору, та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Статтею 19 Конституції України унормовано, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Частинами 2-4 ст. 2 Закону № 2232-XII регламентовано, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - положення № 1153/2008).

Відповідно до п. 4 розділу І положення № 1153/2008 громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Відповідно до ст. 3 Статуту внутрішньої служби військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до правових норм, зазначених в ст. 4, 6 Статуту внутрішньої служби, повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Згідно зі ст. 9 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ст. 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Положеннями ст. 26 та 27 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.

Відповідно до ст. 49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Спеціальним нормативним актом у сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

За дефініцією, закріпленою у ст. 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна досягається, зокрема, й шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України (ст. 3 Дисциплінарного статуту).

За приписами ст. 4 та 5 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

- бути пильним, зберігати державну таємницю;

- додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

- поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

- не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно зі ст. 83-85 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі порядок №608).

Пунктом 1 розділу II порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування, а саме у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу II порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

З аналізу приведених приписів вбачається, що службове розслідування призначається та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини військовослужбовця.

Матеріалами справи стверджується, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2023 №92 солдата ОСОБА_2 , радіозондиста метеорологічного взводу батареї управління та артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.04.2023 №31-РС на посаду оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 01.04.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №612 від 23.01.2024 «Про призначення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_3 » начальником служби радіоелектронної та кіберборотьби військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_4 проведено службове розслідування стосовно відсутності на службі військовослужбовця, старшого солдата ОСОБА_2 - оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли його самовільному залишенню розташування підрозділу в населеному пункті СОРОЧИНЕ Запорізького району Запорізької області, про що складено Акт службового розслідування від 21.02.2024.

З витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.02.2024 №1554 «Про завершення проведення службового розслідування щодо факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_3 » вбачається, що в ході проведення службового розслідування повністю знайшов підтвердження факт того, що старший солдат ОСОБА_5 , оператор відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, діючи з особистих мотивів, у порушення вимог статей 65, 68 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, та без поважних причин, самовільно залишив місце проходження військової служби з 22 січня 2024 року, був відсутній на службі протягом усього робочого та службового часу до тепер.

На виконання вимог розділу 6 Порядку проведення службового розслідування в Збройних Силах України, відповідно до акту службового розслідування та доданих до нього матеріалів наказано службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_2 №612 від 23.01.2024 «Про призначення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_3 », вважати завершеним.

За порушення вимог ст. 6, 11, 12, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старшого солдата ОСОБА_2 , оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , притягнути до дисциплінарної відповідальності після повернення до військової частини НОМЕР_1 на підставі матеріалів даного службового розслідування.

Начальнику служби радіоелектронної та кіберборотьби військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту НЕДОЛІ ОСОБА_9 повідомлення про кримінальне правопорушення, копію наказу про завершення службового розслідування та копію акту службового розслідування з доданими до нього матеріалами по факту самовільного залишення частини направити на адресу Територіального Управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Запоріжжя. Копію повідомлення до відома направити на адресу військового прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері та Начальнику відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відтак, у ході проведення службового розслідування підтверджено факт відсутності позивача за місцем несення служби в умовах воєнного стану. Водночас, з огляду на відсутність позивача за місцем несення служби, рішення про притягнення чи непритягнення останнього до дисциплінарної відповідальності відкладено до повернення останнього на місце несення служби.

Отже, за результатами проведеного службового розслідування було відкладено вирішення питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Тобто у цій справі оскаржується наказ про затвердження результатів службового розслідування, за якими позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Питання обґрунтованості висновку службового розслідування має бути предметом оцінки судом у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятих на його реалізацію.

Рішеннями, які створюють для особи правові наслідки, є рішення, якими посадова особа, яка призначила службове розслідування, у встановленому порядку за наявності підстав вживає адміністративних та організаційних заходів, чи ініціює питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Втім, у межах позовних вимог цієї справи позивачем такі рішення не оскаржуються.

Натомість, наказ про результати службового розслідування може бути підставою для подальшого прийняття рішення щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, однак сам по собі таким рішенням не є. Оцінка акта службового розслідування, в тому числі й оцінка дій посадових осіб щодо його складання, викладення у ньому висновків, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

У свою чергу, приписами п. 1 розділів V та VI порядку № 608 передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, а за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Отже, завершальним етапом проведення службового розслідування, якщо вина військовослужбовця доведена, є рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, а оскарженню підлягають саме ті рішення, які створюють для особи правові наслідки.

Таким чином, оскільки за обставинами цієї справи позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, суд вважає, що оскаржувані позивачем накази про призначення службового розслідування та про його результати, самі по собі не створюють безпосередньо для позивача будь-яких правових наслідків.

За змістом ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту, якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Аналогічні положення закріплені й у п. 6 розділу VI порядку № 608.

Частиною 3 ст. 45 Дисциплінарного статуту регламентовано, що командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Відтак наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.02.2024 №1554, на виконання положень статті 85 Дисциплінарного статуту вирішено повідомити орган досудового розслідування про наявні ознаки вчинення кримінального правопорушення, за фактами, виявленими в ході проведення службового розслідування.

Водночас, встановлені в ході службового розслідування обставини та прийняте рішення щодо повідомлення органу досудового розслідування вчинено на виконання визначених Дисциплінарного статуту обов`язків командира військової частини та жодним чином не свідчать про доведеність вини осіб у вчиненні кримінального правопорушення або про притягнення її до будь-якого із видів дисциплінарної відповідальності.

При цьому, суд зауважує, що питання визнання винуватості осіб у вчиненні кримінального правопорушення, віднесено до компетенції відповідного суду за результатами розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Відповідний порядок закріплено у Кримінальному процесуальному кодексі України.

За приписами п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства. Відтак, питання наявності або відсутності ознак кримінального правопорушення не віднесено до компетенції адміністративних судів.

Оскаржувані у цій справі накази не містять вказівки про притягнення позивача до будь-якого виду дисциплінарної відповідальності.

Між тим, пункт резолютивної частини оспорюваного наказу щодо повідомлення органу досудового розслідування про наявні ознаки кримінального правопорушення відповідає вимогам ст. 85 Дисциплінарного статуту, оскільки саме на командира військової частини покладено обов`язок письмово повідомити орган досудового розслідування про виявлені ознаки кримінального правопорушення, в той час як лише в межах кримінального провадження вирішується питання про наявність в діях осіб складу кримінального правопорушення.

Отже, суд вважає, що оспорюваний наказ від 21.02.2024 №1554 є правомірним.

Щодо доводів позивача про те, що під час проведення службового розслідування порушено вимоги п. 3 Розділу IV порядку № 608, оскільки позивача не повідомлено про початок проведення службового розслідування, не ознайомлено з його правами та обов`язками під час проведення службового розслідування, не надано можливості надати свої усні та/або письмові пояснення, зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, суд зазначає таке.

Пунктом 3 розділу IV порядку № 608 передбачено права військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

З метою забезпечення вказаних прав військовослужбовця п. 2 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зокрема, наділені правом: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.

Матеріали справи не містять доказів ознайомлення позивача із оскаржуваними наказами та актам службового розслідування, втім суд зазначає, що за наслідками службового розслідування позивача не притягнуто до будь-якого виду відповідальності, при цьому фактична відсутність на службі не оспорена самим позивачем.

Спірне службове розслідування проводилось саме у зв`язку з відсутністю позивача на службі з 22.01.2024 без поважних причин та відсутністю інформації щодо його місця знаходження, відтак доводи позивача, що відповідачем порушено його право на ознайомлення з результатами службового розслідування суд оцінює критично, оскільки у відповідача була відсутня можливість ознайомити позивача з такими. Матеріали службового розслідування та інші накази надані відповідачем, зокрема на вимогу представника позивача.

Стосовно вимоги про скасування наказу №77-РС суд звертає увагу на таке.

Згідно зі ст. 144-1 положення № 1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції чинній на момент винесення оскаржуваного наказу) військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Отже, в силу вимог ст. 24 Закону № 2232-XII саме день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про військовослужбовця обумовлено як можливість початку призупинення військової служби особи, що самовільно залишила військову частину.

Суд установив, що на підставі повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, 16.03.2024 Першим слідчим відділом ТУ ДБР (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі), розташованого у місті Мелітополі, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження №0002162, що підтверджується витягом з ЄРДР.

За змістом витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.03.2024 №77-РС відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старшому солдату ОСОБА_10 , колишньому оператору відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби, який перебуває у розпорядженні командира бригади з 16.03.2024, призупинено військову службу. Підставою винесення зазначено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.03.2024 №0002162.

Наведене свідчить про наявність підстав для призупинення військової служби, тому, виносячи наказ, яким призупинено військову службу позивачу, відповідач діяв правомірно.

Щодо наказів від 23.01.2024 №23 та від 31.01.2024 №31 суд акцентує на такому.

Суд зазначає, що особи, яких призвано на військову службу під час мобілізації мають, як військовослужбовці, право на визначені законом пільги, гарантії та компенсації, у тому числі на отримання грошового забезпечення під час проходження служби.

Водночас за дефініцією, наведеною у Законі № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни, тому від військовослужбовців вимагається неухильного дотримання службової дисципліни та певного порядку дій у разі виникнення ситуацій, пов`язаних з проходженням служби.

Водночас, з метою уникнення непередбачуваних витрат, чинне законодавство передбачає можливість зупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у разі їх самовільного залишення військової частини або місця служби, незалежно від причин. У подальшому такі виплати можуть бути поновлені.

Відповідно до п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства Оборони України 07.06.2018 № 260 (далі - порядок № 260), військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

За змістом абз. 2 п. 5 розділу XVI порядку № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Згідно з абз. 2 п. 14 розділу XXXIV порядку № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Судом встановлено, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.01.2024 №23 військовослужбовця, призваного по мобілізації старшого солдата ОСОБА_2 , оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 . 22.01.2024 був відсутній на місці служби у взводі радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 .

Призупинено з 23.01.2024 виплату грошового забезпечення, згідно п. 15 розділу І наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам».

Знято з речового забезпечення з 23.01.2024 та знято з котлового забезпечення з 23.01.2024.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.01.2024 №31 вважати такими, що виведенні в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_2 , оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби, призначеного у розпорядження командира наказом командира військової частини НОМЕР_2 №31-РС від 31.01.2024.

Згідно з приписами п. 14 ст. 116 положення № 1153/2008 зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Суд зазначає, що самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу є правопорушенням. Самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу - це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі. Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї, стихійне лихо чи інші надзвичайні обставини, які підтверджені відповідними документами.

Як на підставу поважності причин відсутності, позивач стверджує про перебування на лікуванні.

Однак підтверджуючих документів про законність та поважність причин відсутності на військовій службі позивач не надав.

Суд звертає увагу на те, що самовільне залишення частини полягає у тому, що військовослужбовець в будь-який час залишає територію військової частини або місце служби, не одержавши дозволу відповідного начальника.

Варто зауважити, що відповідно до приписів ст. 254-260 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини. Амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

На стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються в порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я за висновком лікаря військової частини, а для надання допомоги у разі виникнення невідкладного стану за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. За необхідності, з огляду на стан здоров`я військовослужбовця, хворі доставляються до лікувальних закладів у супроводі медичного працівника (фельдшера, санітарного інструктора тощо).

У разі направлення на лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі номер електронного направлення (а в разі відсутності технічної можливості виписування направлень в електронній формі - направлення в паперовій формі), медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Отже, підставою для видання наказу про повне або часткове звільнення позивача від виконання службових обов`язків є належне оформлення лікарем або фельдшером військової частини відповідної рекомендації або довідки.

Тобто, позивач, як військовослужбовець у разі захворювання зобов`язаний був негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який в свою чергу зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Водночас направлення на лікування поза межами розташуванням військової частини здійснюється за висновком лікаря військової частини, а за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини.

Суд наголошує, що звернення військовослужбовців за медичною допомогою фіксуються у книзі запису хворих. Про результати огляду хворих, характер поданої допомоги і призначення лікар робить відповідні відмітки в медичних книжках та видає довідки про стан здоров`я.

Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що позивачу надано лікарем або фельдшером військової частини рекомендації або довідка про повне або часткове звільнення позивача від виконання службових обов`язків.

Більше того, в матеріалах справах відсутні направлення позивача на лікування поза межами розташуванням військової частини, що визнається позивачем.

Позивач не заперечує, що у період зокрема з 22.01.2024 він діяв без будь-якого рішення командування військової частини.

Зважаючи на відсутність документу виданого лікарем або фельдшером військової частини про повне або часткове звільнення позивача від виконання службових обов`язків, суд вважає, що у позивача не було законних підстав для невиконання вимог Статуту внутрішньої служби, зокрема і щодо відсутності на ранковій перевірці 22.01.2024.

Разом з цим доказів того, що позивач, будучи відсутнім на ранковій перевірці 22.01.2024 повідомляв, зокрема відповідним рапортом свого безпосереднього начальника про своє захворювання, в матеріалах справи не міститься.

Щодо доказів про проходження лікування, то суд зазначає, що такими підтверджується перебування позивача в лікувальних закладах:

- з 16 грудня 2023 року по 29 грудня 2023 року у КНП «Уманська центральна районна лікарня» Уманської міської ради;

- з 29 грудня 2023 року по 12 січня 2024 року у КНП «Христинівська БЛ»;

- з 02 березня 2024 року по 08 березня 2024 року у КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр»;

- з 09 березня 2024 року по 06 квітня 2024 року у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону.

Відтак в матеріалах справи відсутнє підтвердження поважності причин відсутності на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 в умовах воєнного стану старшого солдата ОСОБА_1 у періоди: з 13.01.2024 до 01.03.2024 та з 07.04.2024 дотепер. Отже в зазначені періоди позивач не перебував на стаціонарному лікуванні, лист непрацездатності або інші докази про непрацездатність позивача у цей період відсутні.

Подані позивачем медичні матеріали не підтверджують поважність причин відсутності у військовій частині 22.01.2024, а саме у день виявлення самовільного залишення військовослужбовцем місця служби.

Водночас доказів того, що позивач повідомляв командування військової частини НОМЕР_1 про поважність причин своєї відсутності у вищевказані періоди, матеріали справи не містять. Матеріалами справи не підтверджено, що позивач повідомляв та надавав відомості до військової частини стосовно законності його відсутності та нез`явлення до місця військової служби.

Докази про перебування на стаціонарному лікуванні подані лише разом зі скаргою від 26.09.2024 представником позивача.

У матеріалах справи відсутня інформація повернення позивача до військової частини в пункт постійної дислокації.

Повторюючись суд зазначає, що достатньою підставою для видання оспорюваних наказів в частині призупинення виплат грошового забезпечення, є саме одна обставина залишення військової частини 22.01.2024 без поважних причин. У спірному випадку, відповідно до вищенаведених положень порядку №260, відсутність військовослужбовця на службі одну добу і більше є достатньою правовою підставою для призупинення виплат за місяць, в якому відбулось таке порушення. Поновлення виплат здійснюється з моменту повернення військовослужбовця на службу.

Таким чином, з дня самовільного залишення позивачем військової частини, він втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Отже, відсутні правові та обґрунтовані обставини для ствердження того, що винесення оскаржуваних актів індивідуальної дії відбулось за відсутності для цього підстав, тому такі є правомірними та скасуванню не підлягають.

Стосовно тверджень відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд керується таким.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до адміністративного суду, яку відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом ч. 2, 3, 5 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Оскаржувані акти індивідуальної дії позивачу не скеровувалися, що відповідачем не заперечується. Суд установив, що на скаргу представника позивача №Л-115149 від 26.09.2024 відповідач листом від 07.10.2024 № 3-19/ 3/11493 повідомив, що відносно ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 проведено службове розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 без поважних причин під час дії воєнного стану. До листа додано витяги із наказів №34, 92, 23, 31, 1554, 77-РС, копії акту службового розслідування. За твердженням представника позивача, лист отримано 18.10.2024, відповідачем цей факт не спростовано. Відтак, саме з фактом отримання листа відповідача, а не з моментом прийняття оскаржуваних наказів, необхідно пов`язувати початок перебігу строку звернення до суду. З огляду на це, суд критично оцінює доводи відповідача про пропуск строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 250, 287 КАС України, суд

у х в а л и в:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач - військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

СуддяАндрусів Уляна Богданівна