Справа № 380/5072/25
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/5072/25 пров. № А/857/26104/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року, головуючий суддя Ланкевич А.З., ухвалене у м. Львів, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ГУПФУ у Львівській області, ГУПФУ у Рівненській області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача в частині відмови у поновлені позивачу виплати пенсії за віком; зобов`язати відповідача продовжити виплату пенсії за віком позивачу; зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії за віком з дати отримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області первісної заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, а саме з 18.04.2023 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), однак у подальшому виплата такої була призупинена, у зв`язку із переміщенням позивача з Автономної Республіки Крим; з 02.03.2016 року позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа з фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 . Зазначила, що 27.02.2025 року подала заяву про поновлення виплати пенсії через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, однак у відповідь отримала лист від 13.03.2025 року із роз`яснення порядку звернення із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.02.2025 року про поновлення виплати пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.02.2025 року про поновлення виплати пенсії із прийняттям за наслідками такого розгляду рішення в порядку та за формою, визначеною Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1; в задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує. Зазначила, що поновлення виплати пенсії здійснюється тільки після надходження пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації. Крім того, звертає увагу, що 02.03.2016 року позивач зареєструвалася за адресою: с. Солонка Пустомитівського району Львівської області, однак за (поновленням) призначенням пенсії звернулась лише 18.04.2023 року. За період з 2016 року не вжила жодних заходів щодо отримання з російської федерації документів, які б підтверджували факт припинення пенсійних виплат в держави-окупанта, доказів вжиття таких заходів до позовної заяви не долучено. Враховуючи викладене, вважає, що дії відповідача є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та законах України.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач, ОСОБА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, підтвердженням чого є відповідна довідка від 02.03.2016 року №. За словами позивача, 31.12.2008 року їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак у зв`язку із зміною місця проживання у 2015 році виплата пенсії була припинена.

18.04.2023 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, в якій просив поновити їй виплату раніше призначеної пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності її заява та додані документи розглядались та, відповідно, рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

За результатами розгляду заяви та наданих позивачем документів відповідач прийняв рішення від 31.05.2023 року №78 про відмову у призначенні пенсії з посиланням на те, що не надано документи, які засвідчують не перебування заявниці на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувача пенсії. Водночас таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 31.05.2023 року №78 не є предметом оскарження у даній справі.

У період з червня 2023 року по лютий 2025 року позивач не зверталась до органів Пенсійного фонду України.

27.02.2025 року позивач, через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, подала заяву про поновлення виплати пенсії.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області розглянуто вказану заяву відповідно до Закону №393/96-ВР та листом від 13.03.2025 року №5225-4907/К-52/8-1300/25 роз`яснено позивачу порядок звернення із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не поновлення виплати пенсії за віком, позивач звернулася до суду із цим позовом..

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача, оформлена листом, щодо розгляду заяви позивача про поновлення виплати пенсії є протиправною.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-ІV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з пунктом 1.1. Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно п.2.8 Порядку №22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Відповідно до п.4.1 Порядку №22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

При прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, здійснює ряд дій, що передбачені п.4.2 Порядку №22-1.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2 Порядку №22-1).

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Зміст положень пунктів 4.3 та 4.10 Порядку № 22-1 дає підстави дійти висновку, що результат розгляду порушеного у зверненні питання щодо призначення пенсії оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію.

Верховним Судом у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 300/3457/20 наголошено, що визначена Порядком № 22-1 процедура є способом дій пенсійного органу у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого пенсійного питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Колегія суддів Верховного Суду зазначила, що встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень визначеним статтею 2 КАС України критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів Позивача.

Аналогічний правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 158/1226/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі № 636/863/17.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, результат розгляду порушеного позивачем у заяві від 27.02.2025 року питання відповідач оформив листом від 13.03.2025 року №5225-4907/К-52/8-1300/25.

Поряд із цим, лист від 13.03.2025 року не містить в собі інформації щодо порушення порядку звернення.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки відповідачем не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача та не прийнято за результатами його розгляду відповідного рішення, тобто не реалізовано надані йому дискреційні повноваження.

Щодо доводів апелянта про те, що поновлення виплати пенсії здійснюється тільки після надходження пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації, водночас позивач період з 2016 року не вжила жодних заходів щодо отримання з російської федерації документів, які б підтверджували факт припинення пенсійних виплат в держави-окупанта, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги і погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки заява позивача у належний спосіб (з прийняттям відповідного рішення у формі розпорядження) розглянута не була, відтак відсутня необхідність для надання судом оцінки обставинам, що викладені пенсійним органом у листі від 13.03.2025 року.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 22.11.2023 року у справі №300/3457/20, від 23.09.2024 року у справі №620/2027/23.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з судом попередньої інстанції про те, що слід визнати протиправними дії відповідача та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.02.2025 року про поновлення виплати пенсії із прийняттям за наслідками такого розгляду рішення в порядку та за формою, визначеною Законом №1058-IV та Порядком №22-1, відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року, у справі №380/5072/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула