Справа № 320/25001/25
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

11 вересня 2025 року м. Київ № 320/25001/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Жук Р.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тонар"

до 1) Головного управління ДПС у м. Києві;

2) Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Комершил Констракшн" до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у м. Києві від 03.07.2024 №11350693/13679269, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної № 15 від 24.05.2024 року, що складена та подана на реєстрацію Товариством з обмеженою відповідальністю "Тонар";

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №15 від 24.05.2024 року, складену та подану на реєстрацію Товариством з обмеженою відповідальністю "Тонар" датою її фактичного подання на реєстрацію, а саме 06.06.2024.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу на усунення недоліків позовної заяви.

"Позивачем до суду подано клопотання про поновлення строку звернення до суду із даним позовом, в якому в обґрунтування поважності причин пропуску зазначено, що виявивши факт блокування податкової накладної №15 від 24.05.2024, ТОВ "Тонар" 18.06.2024 року подало пояснення до контролюючого органу з додатковими документами, що підтверджували реальність здійснення господарської операції. Позивач діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства, надавши всю необхідну інформацію, що обґрунтовувала повноцінність та реальність здійснення господарської операції. Подавши пояснення разом із повним пакетом підтверджуючих документів, позивач обґрунтовано розраховував на позитивне рішення щодо реєстрації податкової накладної. Враховуючи відсутність у минулому подібних випадків та належне документальне оформлення господарської операції, позивач не передбачав можливості відмови у реєстрації. Саме тому не вважав за необхідне здійснювати додатковий контроль за станом розгляду поданих пояснень та очікував на автоматичну реєстрацію податкової накладної у встановленому порядку.

Позивач зазначив, що у зв`язку з використанням програмного забезпечення «АРТ-ЗВІТ», не виключається можливість, що рішення контролюючого органу про відмову у реєстрації податкової накладної могло бути отримане із запізненням. Зокрема, через технічні особливості роботи програмного комплексу таке рішення могло надійти користувачу несвоєчасно. На цю обставину окремо вказано у письмових поясненнях головного бухгалтера, які додаються до цього клопотання. Таким чином, факт можливої несвоєчасної реакції підприємства на відмову в реєстрації податкової накладної зумовлений не умисними діями, а технічною затримкою в отриманні інформації через офіційне програмне забезпечення.

Також, позивачем зазначено, що через значне навантаження, пов`язане з веденням основної фінансово-господарської діяльності підприємства, та відсутність юридичного досвіду у справах щодо розблокування податкових накладних, головний бухгалтер не мав можливості своєчасно та належним чином підготувати необхідні документи для оскарження рішення про відмову у реєстрації податкової накладної. Тільки 26.03.2025 ТОВ Тонар звернулось до Адвокатського бюро Шох і партнери задля надання правової допомоги з представництва та захисту інтересів ТОВ у Київському окружному адміністративному суді за позовом до Головного управління ДПС у Київській області та Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання здійснити реєстрацію податкової накладної № 15 від 24.05.2024, у зв`язку з чим між сторонами було укладено договір №26/03-25.

Разом з тим, позивачем зазначено, що з огляду на складність справи, значний обсяг документації, що підлягала збору та аналізу, а також необхідність ретельного правового опрацювання матеріалів, Товариству було потрібно чимало часу для підготовки повного пакета документів для звернення до суду, що, в свою чергу, об`єктивно зумовило подання позову саме зараз.".

Щодо вказаних обставин, суд в ухвалі від 09.06.2025 зазначив наступне:

"...господарська діяльність здійснюється самостійно, на власний ризик та має здійснюватися належним чином.

Сподівання позивача на те, що податкова накладна буде зареєстрована після направлення до податкового органу пояснення разом із повним пакетом підтверджуючих документів та те, що навантаження, пов`язане з веденням основної фінансово-господарської діяльності підприємства, та відсутність юридичного досвіду у справах щодо розблокування податкових накладних, головний бухгалтер не мав можливості своєчасно та належним чином підготувати необхідні документи для оскарження рішення про відмову у реєстрації податкової накладної не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки господарська діяльність здійснюється самостійно, на власний ризик та має здійснюватися належним чином та позивач не позбавлений можливості щодо звернення до спеціалістів у відповідній галузі. Доказів щодо неможливості такого звернення вчасно позивачем до суду не надано.

Разом з тим, після звернення до Адвокатського бюро Шох і партнери задля надання правової допомоги з представництва та захисту інтересів ТОВ у Київському окружному адміністративному суді до моменту подання позовної заяви минуло майже 2 місяці.

Суд не приймає твердження позивача, що з огляду на складність справи, значний обсяг документації, що підлягала збору та аналізу, а також необхідність ретельного правового опрацювання матеріалів, Товариству було потрібно чимало часу для підготовки повного пакета документів, оскільки даний предмет спору не є складним та по цій категорії справ вже давно сформована стала практика Верховного Суду та позивачем надано до суду пакет документів до позовної заяви у кількості 132 аркуша, що є незначною кількістю.

Також, суд не приймає до уваги твердження позивача, що факт можливої несвоєчасної реакції підприємства на відмову в реєстрації податкової накладної зумовлений не умисними діями, а технічною затримкою в отриманні інформації через офіційне програмне забезпечення, оскільки відповідних доказів, скрин екрану, відповідної квитанції, тощо, до суду на підтвердження зазначеного не надано.".

Отже, суд дійшов висновку, що наведені позивачем підстави не свідчать про наявність особливих і непереборних обставин, які є поважними причинами пропущеного строку на подання позовної заяви.

До суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Розглянувши заяву позивача про поновлення строку, суд зазначає таке.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Так, як встановлено судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 29.01.2024, оскаржуване позивачем у даній справі рішення Комісії, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації від 03.07.2024 №11350693/13679269 не оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку.

Отже, шестимісячний строк на звернення до суду із цим позовом починає обчислюватися з 04.07.2024, а саме з наступного дня після прийняття оскаржуваного рішення, і закінчується 04.01.2025, а саме в останній день шестимісячного строку на оскарження рішення.

Позивач звернувся до суду із даним позовом 13.05.2025.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду зазначено, що з у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, яке було подане разом із позовною заявою, позивач вказував, що починаючи з липня 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОНАР» здійснює ведення бухгалтерського обліку та подання податкової звітності із використанням ліцензійного програмного забезпечення «АРТ-ЗВІТ».

Факт використання даного програмного забезпечення підтверджується (копії додавались до попереднього клопотання): актом про надання невиключного права на використання комп`ютерної програми до договору постачання програмної продукції; заявою-приєднанням № 893399/13679269, що засвідчує придбання ліцензій до комп`ютерної програми «Арт-Звіт Pro» (включно з модулями «Звітність» та «Облік з ПДВ») з правом користування строком на 1 рік.

Позивач зазначає, що доступ до зазначеного програмного забезпечення було технічно поновлено лише 30 липня 2024 року.

На думку позивача, це свідчить про те, що в період з початку липня до кінця місяця Товариство стикалося з обмеженнями у роботі програмного комплексу, що, найімовірніше, стало причиною несвоєчасного отримання інформації про рішення контролюючого органу від 03.07.2024 року.

Щодо неможливості надати технічні докази, Товариство повідомляє наступне:

- програмне забезпечення «АРТ-ЗВІТ» не зберігає історії запитів у вигляді журналів подій або логів із зазначенням часу надходження окремих повідомлень від ДПС, що унеможливлює формування системного підтвердження запізнення;

- з боку бухгалтера не було технічної можливості своєчасно зробити скриншот екрана на момент затримки, оскільки сам факт відсутності рішення в системі був сприйнятий як технічна «відсутність події», а не як збої.

Також позивачем зазначено, що реальна можливість звернутись до суду була обмежена не лише в період відпустки головного бухгалтера з 1 по 24 жовтня 2024 року, а й загалом упродовж кількох місяців після виникнення підстав для звернення до суду. Після отримання квитанції № 2 про відмову у реєстрації податкової накладної № 15 від 24.05.2024 року, ТОВ «ТОНАР» одночасно опинилося у ситуації зупинення ще семи інших податкових накладних, кожна з яких вимагала термінової підготовки пояснень, збору супровідних документів та подання через Електронний кабінет. Як зазначено вище, підприємство не має в штаті юриста, а головний бухгалтер фактично виконує подвійне навантаження веде фінансову діяльність та самостійно, без належного досвіду, займається юридичними питаннями, зокрема взаємодією з податковими органами

Фактична неможливість своєчасного звернення до суду була зумовлена не лише браком юридичної підготовки, а об`єктивними організаційними, кадровими та технічними обставинами, які у своїй сукупності унеможливили підготовку позову до моменту, коли строк було вже пропущено.

Суд звертає увагу, що у постанові від 17.09.2020 року (справа №640/12324/19) Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Також, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 лютого 2024 року по справі № 990/270/23 зазначає, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів). Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Також суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

На переконання суду підстави зазначенні позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду відносяться до організаційних складнощів у юридичної особи для своєчасного подання позову і вони є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Необхідно зазначити про те, що законодавче обмеження строку звернення до суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Звернення до суду з позовною заявою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на подання позову, реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Зазначені правові висновки викладено в ухвалі Верховного суду від 30.08.2023 у справі №520/6827/22.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що наведені позивачем підстави не свідчать про наявність особливих і непереборних обставин, які є поважними причинами пропущеного строку на подання позовної заяви, оскільки обставини внутрішньої роботи в межах установи є суб`єктивними, стосуються виключно належної організації роботи в середині установи та залежать від волі керівника й працівників, а тому не виправдовують зволікання у вчиненні процесуальних дій.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Згідно з частинами 1, 2 вказаної статті, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи пропуск встановленого законом тримісячного строку звернення до суду з вищевказаними вимогами та відсутність обґрунтованих причин пропуску такого строку, суд приходить висновку про наявність підстав для застосування процесуальних наслідків, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України, а саме повернення позовної заяви.

Керуючись статтями 121, 122, 123, 169, 243, 248, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Тонар" про поновлення строку звернення до суду, відмовити.

2. Позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Тонар", - повернути позивачу з усіма доданими до неї документами.

3. Копію ухвали надіслати позивачу, зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Жук Р.В.