Справа № 640/24378/21
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Головного управління ДПС України в місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС України в місті Києві, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.03.2021 р. № 242/26-15-24-17-26/ НОМЕР_1 , винесене щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Вказаною ухвалою визначено, що справа розглядатиметься у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Розгляд справи ухвалено розпочати з початку та здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.
05.05.2025 року від Головного управління ДПС у м. Києві до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову.
19.05.2025 року позивачем подано відповідь на відзив, згідно якої викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
09.04.2021 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 отримав поштою рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.03.2021 р. № 242/26-15-24-17-26/ НОМЕР_1 про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку.
Підставою для виключення позивача з реєстру платників єдиного податку в Рішенні вказано: виявлення під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку вимог п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України, згідно з підпунктом 299.10.3 п.299.10 ст.299 ПК у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК, а саме: у разі виявлення податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом 3 пункту 59.1 статті 59 Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів відповідно до абзацу восьмого підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК.
Рішення від 30.03.2021 р. винесене на підставі Акту від 15.03.2021 р. №285 /26-15-33-16-11/ НОМЕР_1 про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку умов застосування спрощеної системи оподаткування складеним Головним управління ДПС у м. Києві за підписом головного державного ревізора-інспектора Коломієць О.В.

Після отримання листа від Головного управління ДПС у м. Києві з вищевказаним Актом, позивачу стало відомо про винесення Головним управління ДПС у м. Києві податкового повідомлення-рішення від 07.07.2020 р. № про застосування санкцій за несвоєчасну сплату єдиного податку, а саме, нарахування ФОП ОСОБА_1 податкового боргу за затримку на 2 (два) календарні дні сплати єдиного податку в сумі 66996,90 грн. за 3-й квартал 2017 року, яке було винесене на підставі Акту про результати камеральної перевірки від 19.05.2020 р. №891/26-15-05-06-05/ НОМЕР_2 .

Вищевказані рішення відповідача оскаржувались позивачем до вищестоящого контролюючого органу - ДПС України, а саме:

1) на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 07.07.2020 р. № ФОП ОСОБА_1 було подано скаргу від 07.04.2021р. вих. №07(2)-04/21 в ДПС України.

Про нарахування ФОП ОСОБА_1 податкового боргу за затримку на 2 (два) календарні дні сплати єдиного податку в сумі 66996,90 грн. за 3-й квартал 2017 року позивачу стало відомо після отримання поштою 29.03.2021 р. листа від Головного управління ДПС у м. Києві з Актом від 15.03.2021 р. № /26-15-33-16-11/ НОМЕР_1 .

Саме після отримання зазначеного Акту в телефонній розмові з інспектором 02.04.2021 року позивачем було з`ясовано про нарахування ФОП ОСОБА_1 вищезазначеного податкового боргу на підставі ППР від 07.07.2020 р. № .

У зв`язку з цим, на дане ППР від 07.07.2020 р. позивачем була подана скарга в ДПС України від 07.04.2021р.

Скаржник заперечував проти наявності податкового боргу по ЄП, оскільки граничний термін сплати ЄП 19.11.2017 р. припадав на вихідний день, тому він сплатив його у перший робочий день, що настав за вихідним - 20.11.2017 р.

Як стало відомо позивачу, ДПС України було прийнято рішення щодо розгляду вищевказаної скарги від 07.04.2021р. вих. №07(2)-04/21, яким у задоволенні скарги було відмовлено, з чим позивач не погоджується.

2) 22.04.2021 року позивачем подано скаргу від 22.04.2021 р. вих. 22(3)-04/21 на рішення ГУ ДПС у м. Києві від 30.03.2021 р. № 242 /26-15-24-17-26/ НОМЕР_1 .

У скарзі ФОП ОСОБА_1 від 22.04.2021 р. заперечував проти наявності податкового боргу по ЄП, у зв`язку з тим, що граничний термін сплати ЄП 19.11.2017 р. припав на вихідний день, тому він сплатив його у перший робочий день, що настав за вихідним - 20.11.2017 р.

24.06.2021 року прийнято Рішення ДПС України «Про результати розгляду скарги» №14115/6/99-00-04-02-03-06, яким у задоволенні даної скарги від 22.04.2021 р. відмовлено. Як зазначено у вказаному Рішенні, підставою для прийняття оскаржуваного рішення ГУ ДПС у м. Києві від 30.03.2021 р. є невиконання ФОП ОСОБА_1 як платником єдиного податку 3-ої групи вимог 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК, а саме, не здійснення самостійного переходу на сплату інших податків і зборів у зв`язку з наявністю податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

На думку ДПС України, податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб виник у сумі 66 996,87 грн. (переплата на 19.11.2017 р. - 3,13 грн., нараховано 20.11.2017 р. згідно з податковою декларацією платника ЄП від 09.11.2017 р. №76 6700 грн.). У зв`язку з цим, керуючись пп. 299.10 ПК, ГУ ДПС у м. Києві було складено Акт про результати камеральної перевірки від 19.05.2020 р. №891/26-15-05-06-05/ НОМЕР_2 .

При цьому, ДПС України не заперечувала проти факту сплати єдиного податку ФОП ОСОБА_1 у перший робочий день, що настав за вихідним - 20.11.2017 р.

Однак, ДПС України відмовила у задоволенні скарги ФОП ОСОБА_1 , що не підтримуючи позицію відповідача, з чим позивач не погоджується як таким, що не ґрунтується на нормах ПК України та не відповідає фактичним обставинам справи щодо повної своєчасної сплати всіх належних з позивача податкових платежів.

З вищевказаними рішеннями ДПС України паозивач не погоджується, а

оскаржувані рішення ГУ ДПС у м. Києві від 07.07.2020 р. № та від 30.03.2021 р. № 242/26-15-24-17-26/ Позивач вважає повністю безпідставними необґрунтованими, оскільки Позивач не має жодного податкового боргу по сплаті ЄП перед бюджетом та своєчасно у встановлені ПК строки (з урахування п.п. 49.20, 57.1 ПК) сплатив ЄП у перший робочий день, що настав за вихідним (20.11.2017 р.), вини позивача в зарахуванні коштів на відповідних рахунок 21.11.2017 р. немає, а тому позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Суд, у відповідності до статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вимогами п.75.1 ст.75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно достатті 76 ПК України(в цій же редакції) камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова (пункт 76.1). Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимогстатті 86 цього Кодексу(пункт 76.2). Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначенихстаттею 102 цього Кодексу(пункт 76.3).

Пунктом 109.1. ст. 109 ПК України передбачено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або не належне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 112.1. ст. 112 ПК України передбачено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В силу вимог п. 112.2. цієї ж статті передбачено, що особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Особа не може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом. (п. 112.3. ст. 112 ПК України). У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків (п. 112.7. ст. 112 ПК України).

З матеріалів адміністративної справи, судом встановлено, що подані Позивачем докази (банківська квитанція №823/з21 від 20.11.2017 р.) про сплату позивачем єдиного податку 20.11.2017 р., у перший робочий день, що настав за вихідним, на який припав граничний термін сплати ЄП - 19.11.2017 р., неділя.

При цьому факт сплати позивачем єдиного податку саме 20.11.2017 р. також не заперечується відповідачем.

Слід зазначити, що сплата податкових зобов`язань у вихідний чи святковий день, що не є робочими та/або банківськими днями, є об`єктивно неможливою, вини у цьому платника податків немає, а тому на платників податків не може бути покладено обов`язок щодо сплати податкових зобов`язань у вихідних чи святковий день, і відповідальність за невиконання такого обов`язку.

В ПК України відсутні норми, які б зобов`язували платника податків сплачувати податки у вихідний чи святковий день, навіть якщо на такий день припадав останній день строку його сплати.

До того ж, судова практика Верховного Суду підтверджує, що у разі, якщо граничний строк сплати податкового зобов`язання припадає на вихідний або святковий день, останнім днем сплати вважається перший робочий день після такого дня. Це положення застосовується незалежно від того, чи йдеться про подання декларації, чи про сплату податку.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 820/3917/17 зазначено, що сплата податку у перший робочий день після вихідного не є порушенням строків сплати податкового зобов`язання, а тому податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Також у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 813/4630/16 суд підтвердив, що десятиденний строк для сплати податкового зобов`язання починає свій відлік від фактичної дати подання декларації, якщо граничний строк подання припадає на вихідний або святковий день. Таким чином, якщо останній день подання декларації переноситься на перший робочий день після вихідного, то і строк сплати податку починає відлік від цієї дати.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 09.06.2015 у справі № 21-18а15 суд зазначив, що у разі, якщо останній день строку1 подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, граничним строком подання такої декларації є перший після нього робочий день. Відповідно, десятиденний строк для сплати податку слід рахувати від фактичної дати останнього дня подання декларації.

Згідно доповнень до пункту 57.1 ст. 57 ПК України абзацом тринадцятим такого змісту: «Якщо граничний строк сплати податкового зобов`язання припадає на вихідний або святковий день, останнім днем сплати податкового зобов`язання вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем». Дані зміни були внесені згідно із п. 31 Закону № 466-ІХ від 16.01.2020 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», опублікованого в Голосі Україна від 22.05.2020, № 84. Зміни за цим Законом, зокрема в частині змін до п. 57.1 ст. 57 ПКУ, набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, з 23.05.2020 р., тобто до винесення оскаржуваного ППР від 07.07.2020 р. № .

Зазначене підтверджує те, що позивач діяв правомірно, сплативши єдиний податок у перший робочий день, що наступав після вихідного дня, на який припадав граничний строк сплати такого зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно притягнув позивача до відповідальності та виніс податкове повідомлення-рішення від 07.07.2020 р. № за дії, які з прийняттям вищевказаних змін до ст. 57 ПК України, чинних з 23.05.2020 р., стали чітко врегульовані в п. 57.1 ПКУ і повністю відповідають вимогам ПК України.

Відповідно до п. 4.1.4 ПК України передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативи о-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Пунктом 56.21 ПК України закріплено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У п. 49.20 статті 49 ПК України визначено, що якщо останній день строку подання податкової декларації припала на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем. Однак, питання щодо порядку сплати податкового зобов`язання у таких самих випадках закон не врегульовував.

Щодо Рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.03.2021 р. № 242 /26-15-24-17-26/, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів адміністративної справи, наслідком винесення податкового повідомлення-рішення від 07.07.2020 р. № і складення Акту від 15.03.2021 року №285/26-15-33-16-11/ стало анулювання реєстрації ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи відповідно до рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.03.2021 р. № 242 /26-15-24-17-26/ НОМЕР_1 про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку.

Підставою для виключення Позивача з реєстру платників єдиного податку в Рішенні вказано:

- виявлення під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку вимог п.299.11 ст.299 ПК. згідно з підпунктом 299.10.3 п.299.10 ст.299 ПК у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК, а саме:

- у разі виявлення податкового боргу податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом 3 пункту 59.1 статті 59 Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів відповідно до абзацу восьмого підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК.

Однак, як зазначено вище по тексту рішення, у ФОП ОСОБА_1 відсутній борг по сплаті єдиного податку з фізичних осіб в сумі 6696,14 грн. оскільки винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки, в позивача відсутній факт порушення норм п.295.3, гі.298.2.3, п.299.11 ст.299 ПК, відсутня вина позивача в зарахуванні єдиного податку на відповідний бюджетний рахунок не в день його сплати, а на наступний день, а отже оскаржуваним Рішенням Головного управління ДПС у м. Києві від 30.03.2021 р. № 242 /26-15-24-17-26/ НОМЕР_1

неправомірно, на підставі Акту від 15.03.2021 р. № /26-15-33-16-11/ НОМЕР_1 , неправомірного ППР від 07.07.2020 р. № та висновків Акту від 19.05.2020 р. №891/26-15-05-06-05/ НОМЕР_2 , протиправно та з порушенням вимог п. 57.1 ст. 57, п. 38.1 ст. 38 ПК України виключено ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 07.07.2020 р. № , винесене щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.03.2021 р. № 242/26-15-24-17-26/ НОМЕР_1 , винесене щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.