Справа № 160/34062/24(205/3566/25)
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Калугіної Н.Є.,
при секретарі судового засідання - Корольової Г.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Завгороднього О.С.,
представника відповідача - Бакуменка М.В.,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.
Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду.
В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що він є засудженим до довічного позбавлення волі, перебуває 24 години на добу в замкнутому приміщенні камери під вартою протягом 24 років та має скрутне становище, в зв`язку з чим у нього відсутня будь-яка можливість самостійно здійснювати всі дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав. Для реалізації права на звернення до будь-яких органів державної влади позивач використовує засоби телефонного зв`язку, підписує свої звернення кваліфікованим електронним цифровим підписом та направляє їх з особистої електронної пошти. Разом з цим, 25.12.2023 позивача було етаповано з «ДВК (№89)» до ДУ «ВУВП (№11)», при цьому перед етапуванням 25.12.2023 у позивача було вилучено відповідачем: ДУ «ДВК (№89)» особисті засоби зв`язку - планшет "Lenovo" та смартфон "Samsung Galaxy A11"). 02.02.2024 позивач прибув етапом до ДУ «ВУВП (№11)», де йому повернули засоби зв`язку для користування. Таким чином з 25.12.2023 року до 02.02.2024 у позивача був відсутній будь-який зв`язок з судом, адвокатом та рідними.
Крім цього, позивач вказав, що після прибуття 02.02.2024 до ДУ «ВУВП (№4)» позивачем направлено до Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань заяви про призначення йому адвоката для складання процесуальних документів до суду. І лише 30.04.2024 позивачу призначено адвоката Дерев`янко І.О. для надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Разом з цим, позивач зазначив, що адвокатом 10.05.2024 направлено позивачу лист від 10.05.2024, в якому зазначила про неодноразові спроби зустрітись із позивачем, проте, у зв`язку з повітряними тривогами, вказані зустрічі не відбувались. Крім цього, адвокатом проігноровано численні звернення позивача. Таким чином, призначений державою адвокат з позивачем не зустрічався, не надавав з 30.04.2024 по 31.05.2024 жодної правничої допомоги.
Так, 13.06.2024 позивач самостійно направив позовну заяву до суду, яку ухвалою від 17.06.2024, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.10.2024, повернуто позивачу. 21.11.2024 постановою Верховного Суду відмовлено у відкритті провадження.
Разом з цим, 14.11.2024 позивач усунув недоліки позовної заяви, з яких її було повернуто позивачу та звернувся до суду з новими позовами щодо оскарження дій/бездіяльності відповідача. Враховуючи все вищевикладене, просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити його.
В судовому засіданні 04.09.2025 позивач підтримав доводи, викладені в заяві, представник відповідача проти поновлення позивачу строку звернення до суду заперечував, навів відповідні пояснення.
В судовому засіданні 04.09.2025 оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.
Розглянувши заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення у справі, суд зазначає таке.
Частиною 1 статті 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.
У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі №320/2915/20 та ін.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Натомість у заяві про поновлення строку звернення до суду позивач не вказав, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили його звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк. Позивач не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Аналогічні висновки щодо порядку обчислення строків звернення до суду у справах з подібними спірними правовідносинами, а також оцінки поважності причин їх пропуску викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 9901/68/20, від 09 лютого 2022 року у справі №9901/473/21.

Так, предметом вказаного позову є:

- бездіяльність Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89) (), яка полягає у незабезпеченні позивача засобами гігієни, що призвело до позбавлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) права на соціальне забезпечення гідного життя, яке обумовлене можливістю використовувати засоби гігієни при дотриманні санітарії та гігієни свого тіла;

- бездіяльність Державної установи «Дніпровська виправна колоній (№89)» (), яка полягає у незабезпеченні позивача речами першої необхідності та одягом по сезону, що призвело до позбавлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) права на соціальне забезпечення для гідного життя, яке обумовлене можливістю використовувати речі першої необхідності та одягом для гідного життя;

- бездіяльність та дії Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» (), яка полягала у незабезпеченні позивача засобами гігієни, речами першої необхідності та одягом за сезоном та якими було примушено позивача шляхом жебратства випрошувати у своїх рідних та знайомих надсилати позивачу у посилках засоби гігієни, речі першої потреби та одягу, що призвело до приниження гідності людини та призвело до завдання моральної шкоди.

Суд зазначає, що під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Верховний Суд у постанові від 01.04.2021 у справі №280/4453/18 дійшов правового висновку про те, що проступок, пов`язаний із триваючим безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом, визнається триваючим порушенням. Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; припиненням дії відповідної норми закону.

Також, визначення терміну «триваюче правопорушення» надано у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №242/924/17, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.09.2022 у справі №140/1770/19. Відповідно до позиції Верховного Суду у справі №242/924/17, «триваюче» правопорушення це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом.

Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом певного проміжку часу. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Аналогічне визначення триваючому правопорушенню викладено у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №464/2638/17. Верховний Суд у постанові від 25.11.2021 у справі №826/6064/17 встановив, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухилявся від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) по відношенню до позивача.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 17.11.2021 у справі №554/10413/15-а зазначив, що триваюче правопорушення повинне бути припинено та усунуто на майбутнє. З огляду на це, строк звернення до суду не застосовується до вимог, спрямованих на захист від триваючого порушення.

У постанові від 23.10.2019 у справі № 127/2-2177/2005 Верховний Суд наголосив на тому, що бездіяльність на відміну від дії не має моменту вчинення. Бездіяльність має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого вчинення особою протиправних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим, неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивач 02.02.2024 прибув до Державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (№11)".

Відтак, беручи до уваги, що триваюче правопорушення відповідача пов`язане з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, невиконання яких припинилось 01.02.2024, суд зазначає, що до спірних правовідносин застосуванню підлягає шестимісячний строк звернення до суду з дня, коли позивача було етаповано до Державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (№11)".

Таким чином, позивач у період з 02.02.2024 по 02.08.2024 мав звернутися до суду із цією позовною заявою.

Відповідно до матеріалів справи, позивач до суду звернувся засобами електронного зв`язку 24.12.2024, тобто, із пропуском шестимісячного строку звернення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наведені позивачем у заяві причини пропуску строку звернення до суду є поважними, а заява про поновлення строку звернення до суду є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.122, 248, 256 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду.

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 09.09.2025.

Суддя Н.Є. Калугіна