Справа № 340/4505/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 340/4505/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу 11-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 року (головуючий суддя Черниш О.А.)

в адміністративній справі №340/4505/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів:

Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (відповідач-1),

11-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (відповідач-2)

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 05.07.2024 до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а саме ненарахування та невиплати індексації його грошового забезпечення у повному обсязі;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області виплатити його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі) за період з 01.10.2019 року по 18.07.2022 року у повному обсязі, з 19.07.2022 року по 12.06.2024 року не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 проходив службу в ГУ ДСНС у Київській області. У період з 01.01.2016 року по 01.10.2019 року відповідач не нараховував та не виплачував йому індексацію грошового забезпечення. Лише у червні 2024 року на виконання судового рішення в адміністративній справі №340/3574/23 позивачу виплачено кошти індексації, недоплаченої за вказаний період, в сумі 136 853, 07 грн. Позивач стверджує, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою йому цих коштів він відповідно до статті 117 КЗпП України має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації за період з 01.01.2016 року по день її фактичної виплати. Однак відповідач не нарахував та не виплатив позивачу таке середнє грошове забезпечення та компенсацію.

Ухвалою суду першої інстанції від 07.03.2025 року залучено до участі у справі другого відповідача 11-й державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність 11-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у червні 2024 року компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати сум індексації грошового забезпечення, нарахованих за період служби з січня 2016 року по вересень 2019 року.

Зобов`язано 11-й державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, донарахованої за період служби з січня 2016 року по вересень 2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог обґрунтовано тим, що наявні підстави для зобов`язання 11-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, донарахованої за період служби з січня 2016 року по вересень 2019 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 11-й державний пожежно-рятувальний загон Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (відповідач-2) подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вказує, що ОСОБА_1 , не був працівником, а проходив службу на контрактних умовах в підрозділі ДСНС України тому його правовий та соціальний статус регулюється безпосередньо «Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу», Кодексом цивільного захисту України, відповідними законами та підзаконними актами, а не Кодексом законів про працю України, постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995. Інструкцією № 623 не передбачена компенсація виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 1999 року проходив службу за контрактом в підрозділах служби цивільного захисту, з 14.09.2015 року по 01.11.2016 року у складі 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області на посаді водія автомобільного відділення, з 01.11.2016 року по 12.10.2020 року у складі 11 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області на посаді водія-електрика відділення зв`язку підрозділу забезпечення.

Наказом начальника ГУ ДСНС у Київській області №319о/с від 12.10.2020 року позивач звільнений зі служби у відставку за станом здоров`я (з виключенням з кадрів ДСНС України) 12.10.2020 року.

У квітні 2023 року представник позивача - адвоката Єрьоміна В.А. - звернулася до 11 ДПРЗ ГУДСНС у Київській області з адвокатським запитом про надання розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період його служби з 01.01.2016 року по день звільнення.

У червні 2023 року позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до ГУ ДСНС у Київській області за вирішенням спору з приводу індексації його грошового забезпечення, виплачуваного йому у період проходження ним служби з 01.01.2016 року по 01.10.2019 року. Позивач стверджував, що у цей період відповідач безпідставно не проводив індексацію його грошового забезпечення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 року у справі №340/3574/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.01.2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ДСНС у Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.10.2019 року. Зобов`язано ГУ ДСНС у Київській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року та за період з 01.03.2018 року по 01.10.2019 року із застосуванням базового місяця березень 2018 року.

На виконання цього судового рішення 11 ДПРЗ ГУДСНС у Київській області здійснив нарахування сум індексації грошового забезпечення позивача за період з січня 2016 року по вересень 2019 року. Загальна сума нарахованої індексації склала 138 937, 13 грн. Вказані кошти після здійснення обов`язкових утримань відповідач-2 перераховував на картковий рахунок позивача, відкритий в установі банку, а саме 12.06.2024 року 136 853, 07 грн.

Позивач 09.07.2024 року звернувся до суду з цим позовом, вважає, що при виплаті цієї суми відповідач-1 повинен був також нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з Положенням про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року №1052, Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

Правовідносини щодо проходження служби цивільного захисту унормовані Кодексом цивільного захисту України від 2.10.2012 року № 5403-VI.

Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу цивільного захисту України до персоналу (кадрів) органів управління та сил цивільного захисту належать особи рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту за контрактом, державні службовці та інші працівники, з якими укладається трудовий договір.

У частині 1 статті 101 Кодексу цивільного захисту України визначено, що служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 125 Кодексу цивільного захисту України держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків.

Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 3, 4 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 року № 593, особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (особи рядового і начальницького складу) є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.

Особи рядового і начальницького складу належать до персоналу (кадрів) ДСНС.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2018 року №623, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.08.2018 року за №936/32388, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (Інструкція №623), яка застосовується з 01.03.2018 року та на час проходження служби позивачем містила такі норми:

I. Загальні положення

1. Ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу), а також порядок виплат одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу.

2. Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від посади, спеціального звання, тривалості та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

3. Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

4. Грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які:

- займають посади осіб рядового і начальницького складу, передбачені штатами в апараті Державної служби України з надзвичайних ситуацій (ДСНС), її територіальних органах та підрозділах Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, навчальних закладах цивільного захисту, наукових установах та інших підрозділах, в яких особи рядового і начальницького складу проходять службу цивільного захисту (далі - органи управління (підрозділи));

- навчаються в закладах вищої освіти цивільного захисту (далі - навчальні заклади);

- перебувають у розпорядженні відповідних керівників органів управління (підрозділів).

5. При виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день перебування на службі визначається шляхом поділу суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Якщо в період, за який виплачується грошове забезпечення, за правилами, викладеними в цьому пункті, особа рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту набуває права на встановлення надбавки за вислугу років, а також інших додаткових видів грошового забезпечення, за час із дати виникнення цього права грошове забезпечення виплачується з урахуванням таких змін.

6. Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, визначених у кошторисі органу управління (підрозділу) на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу.

9. Грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу за місцем їх постійної служби.

10. Виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється щомісяця у період із 20 по 25 число.

У той самий строк виплачується грошове забезпечення за перерахунками у зв`язку із присвоєнням чергового спеціального звання, призначенням на іншу посаду, зміною розміру відсотка надбавки за вислугу років тощо.

11. Виплата грошового забезпечення раніше встановленого строку допускається лише у разі:

- вибуття осіб рядового і начальницького складу в щорічні основні відпустки або переміщення по службі - за поточний і наступний місяці;

- вибуття осіб рядового і начальницького складу у службові відрядження - за поточний місяць, якщо вони на день виплати грошового забезпечення за поточний місяць не можуть прибути до місця служби.

У разі переведення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого населеного пункту, у тому числі й при направленні в заклади освіти ДСНС, зі звільненням із посади, грошове забезпечення за попереднім місцем служби виплачується до дня виключення зі списків особового складу органу управління (підрозділу).

12. Грошове забезпечення, виплачене за правилами і нормами, що діяли в момент виплати, поверненню не підлягає, якщо право на нього особами рядового і начальницького складу повністю або частково надалі втрачено.

13. Грошове забезпечення, що належить особам рядового і начальницького складу і своєчасно їм не виплачено або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, упродовж якого особи рядового і начальницького складу мали право на нього.

Заяви та скарги осіб рядового і начальницького складу щодо грошового забезпечення беруть на облік і розглядають в установленому чинним законодавством порядку.

14. Індексація грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу здійснюється в порядку та розмірах, установлених чинним законодавством України.

XХVІІ. Грошове забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту

1. Особам рядового і начальницького складу, звільненим з органу управління (підрозділу), виплата грошового забезпечення проводиться:

- тим, хто обіймав на день звільнення посади, - до дня здавання справ включно, при цьому на здавання справ надається не більше 10 днів із дня отримання органом управління (підрозділом) наказу про звільнення;

- слухачам і курсантам навчальних закладів цивільного захисту - до дня виключення зі списків перемінного складу навчальних закладів цивільного захисту включно;

тим, хто на день звільнення перебував у розпорядженні,- до дня здавання справ включно. На здавання справ надається не більше 5 днів із дня отримання органом управління (підрозділом) наказу про звільнення.

3. Особам рядового і начальницького складу, звільненим зі служби цивільного захисту за віком, станом здоров`я та у зв`язку зі скороченням штатів, які щорічну основну відпустку за поточний рік тривалістю, передбаченою частиною другою статті 129 Кодексу цивільного захисту України, не використали, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки.

4. Особам рядового і начальницького складу (крім звільнених зі служби цивільного захисту за віком, станом здоров`я та у зв`язку зі скороченням штатів), які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, виплачується грошова компенсація за час відпустки, що надається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення, за кожний повний місяць служби.

7. Особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

XXХІ. Грошові атестати

1. При переміщеннях по службі, переведеннях, а також при звільненні осіб рядового і начальницького складу фінансовий підрозділ (бухгалтерія) зобов`язаний забезпечити їх усіма належними видами грошового забезпечення і про виплачені суми зробити відповідні записи в грошовому атестаті (додаток 4).

Цей спір виник у зв`язку з несвоєчасною виплатою позивачу сум індексації грошового забезпечення, належної йому за період служби з січня 2016 року по вересень 2019 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 року у справі №340/3574/23 установлено, що у цей період служби відповідач протиправно не нараховував позивачу індексацію грошового забезпечення. На виконання цього рішення суду, яке набрало законної сили 01.01.2024 року, належні позивачу кошти індексації донараховані та виплачені 12.06.2024 року.

1) У цій справі позивач вимагає зокрема стягнення з відповідача-1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати.

Статтею 33 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статей 2, 4, 5, 9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ від 19.10.2000 року, який містить такі норми:

Стаття 1. Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2. Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

- пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);

- соціальні виплати;

- стипендії;

- заробітна плата (грошове забезпечення);

- сума індексації грошових доходів громадян;

- суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Стаття 3. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Стаття 4. Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Стаття 5. Своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає.

Стаття 6. Компенсацію виплачують за рахунок:

- власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян;

- коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

Стаття 7. Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.

Слід взяти до уваги, що Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (Порядок №159), який відтворює положення Закону №2050-ІІІ, конкретизує підстави та механізм виплати компенсацій.

Пунктом 4 Порядку №159 передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу.

При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.04.2024 року у справі №560/8194/20 зробив наступні правові висновки:

31. Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону №2050-III та Порядку №159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості.

32. Відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-III не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

33. Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону №2050-III, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом №2050-III і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.

35. Нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати проводиться у чітко визначений Законом України №2050-III строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Дія норм Закону №2050-III та Порядку №159 поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів з вини роботодавця та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари і послуги.

Компенсація за затримку виплати заробітної плати проводиться особам за рахунок коштів роботодавця, які є джерелом доходів цих осіб.

До виплат, що мають разовий характер, згідно з частиною 2 статті 2 Закону №2050-III гарантії цього Закону незастосовні (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 711/4010/13-ц).

Індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового/начальницького складу, належить до грошових доходів громадян, на які поширюються гарантії, передбачені частиною 2 статті 2 Закону №2050-III.

Індексація є щомісячною і виплачується одночасно з виплатою грошового забезпечення. У разі виплати індексації грошового забезпечення із затримкою на один і більше календарних місяці громадянину у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з індексації грошового забезпечення, нарахованої за відповідний місяць, виплачується компенсація відповідно до Закону №2050-III та Порядку №159.

Розмір компенсації залежить від розміру заборгованості, періоду затримки виплати індексації грошового забезпечення та рівня інфляції у цей період.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми заборгованості з індексації грошового забезпечення за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на величину приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках за період невиплати грошового забезпечення та ділення на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за весь період невиплати грошового забезпечення та ділення на 100.

При цьому індекси споживчих цін в місяці, за який виплачується грошове забезпечення, і в місяці, що передує виплаті заборгованості, до розрахунків не включаються.

Величина приросту індексу споживчих цін визначається як різниця між індексом споживчих цін та 100.

У разі, якщо мала місце затримка виплати індексації грошового забезпечення за кілька місяців служби, то сума компенсації визначається за кожний місяць окремо і підсумовується (див. приклад №1, наведений у додатку 1 до Порядку №159).

Сума компенсації не нараховується, якщо індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, не перевищує 100 відсотків (див. приклад №2, наведений у додатку 1 до Порядку №159).

Виплата компенсації здійснюється установами, що утримують військовослужбовців, осіб рядового/начальницького складу за рахунок бюджетних асигнувань, передбачених у кошторисі на грошове забезпечення кадрів.

Компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач у період проходження служби в ДСНС у 2016 - 2020 роках отримував грошове забезпечення за місцем постійної служби в 11 ДПРЗ ГУ ДСНС у Київській області, який є державним пожежно-рятувальним підрозділом та підпорядковується ГУ ДСНС у Київській області.

Згідно з Положенням, затвердженим наказом ДСНС №298 від 24.05.2023 року, 11-й ДПРЗ ГУ ДСНС у Київській області є окремою бюджетною установою, не несе відповідальності за зобов`язаннями територіального органу та ДСНС, а територіальний орган та ДСНС не несуть відповідальності за зобов`язаннями 11-го ДПРЗ.

Також матеріалами справи підтверджується, що у червні 2024 року відповідач-2 виплатив позивачу суми індексації грошового забезпечення за період його служби з січня 2016 року по вересень 2019 року, донараховані на виконання судового рішення у справі №340/3574/23.

Оскільки несвоєчасне нарахування належних сум індексації грошового забезпечення відбулося з вини роботодавця (що встановлено судом у справі №340/3574/23), то позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Втім, відповідач-2 при несвоєчасній виплаті сум індексації грошового забезпечення у червні 2024 року не нарахував та не виплатив йому таку компенсацію відповідно до Закону №2050-III та Порядку №159.

Тож таку бездіяльність відповідача-2 слід визнати протиправною, а порушене право позивача, як колишньої особи начальницького складу служби цивільного захисту відновити, зобов`язавши відповідача-2 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, донарахованої за період служби з січня 2016 року по вересень 2019 року та виплаченої у червні 2024 року.

Оскільки, період, за який відповідач-2 на виконання рішення суду у справі №340/3574/23 перерахував та доплатив позивачу індексацію грошового забезпечення, охоплює 45 місяців (з січня 2016 року по вересень 2019 року), то суму компенсації станом на червень 2024 року слід обчислити з урахуванням величини приросту індексу споживчих цін за період невиплати доходу (індексації) для кожного місяця окремо і підсумувати (за прикладом №1, наведеним у додатку 1 до Порядку №159).

2) Також у цій справі позивач стверджує, що оскільки з ним при звільненні зі служби в ДСНС на день звільнення не було проведено повний розрахунок, а саме не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.10.2019 року, а така виплачена лише 12.06.2024 року, тому відповідач-1 повинен нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, установлену статтею 117 КЗпП України, у вигляді відшкодування середнього заробітку за період з 01.10.2019 року по день виплати заборгованості.

Спеціальним законодавством, яке регулює порядок проходження служби в органах ДСНС та грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум. Тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми КЗпП України.

Статтями 1, 3, 4 Кодексу законів про працю України установлено, що цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби у жовтні 2020 року) було передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Питанням оплати праці присвячена Глава VII КЗпП України, яка у редакції, чинній на час проходження позивачем служби, містила такі норми:

Стаття 110. Повідомлення працівника про розміри оплати праці

При кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Стаття 115. Строки виплати заробітної плати

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця.

Стаття 116. Строки розрахунку при звільненні

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Стаття 117. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 зазначила, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц вказала, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

При цьому, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

На осіб рядового та начальницького складу, які належать до персоналу (кадрів) ДСНС, поширюються норми трудового законодавства щодо своєчасного розрахунку при звільненні зі служби, а органи управління (підрозділи) ДСНС несуть відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати належних звільненому працівникові сум у встановлені статтею 116 КЗпП України строки.

Згідно з пунктами 11, 12, 185 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 року № 593, служба цивільного захисту закінчується у разі звільнення особи рядового чи начальницького складу із служби цивільного захисту в запас Збройних Сил або у відставку, загибелі (смерті), визнання її судом безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Останнім днем проходження служби цивільного захисту вважається день виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів ДСНС.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу із служби цивільного захисту здійснюється їх начальниками (керівниками), яким таке право надано відповідно до номенклатури посад, а осіб начальницького складу, які мають спеціальні звання від полковника служби цивільного захисту та вище, - виключно Головою ДСНС.

Виходячи з норм розділу XХVІІ, XXХІ Інструкції №623, при звільненні осіб рядового і начальницького складу ДСНС фінансовий підрозділ (бухгалтерія) зобов`язаний забезпечити їх усіма належними видами грошового забезпечення.

Такими є:

грошове забезпечення до дня здавання справ включно;

грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки;

одноразова грошова допомога при звільненні.

Тож саме такі виплати слід вважати належними звільненому працівнику сумами у розумінні статей 116, 117 КЗпП України.

Про такі виплати зазначається у грошовому атестаті, що видається при звільненні особи в запас або відставку із призначенням пенсії.

Матеріалами справи підтверджується, що наказом відповідача-1 позивача 12.10.2020 року виключено з кадрів ДСНС у зв`язку зі звільненням у відставку за станом здоров`я.

Водночас, при звільненні відповідач-2, у якого позивач перебував на фінансовому забезпеченні, виплатив позивачу усі належні йому види грошового забезпечення за останньою штатною посадою та провів з ним повний розрахунок виплатив грошове забезпечення за жовтень 2020 року, одноразову грошову допомога при звільненні, про що зазначено у грошовому атестаті №8.

Будь-яка заборгованість із грошового забезпечення позивача на момент його звільнення зі служби в 11-му ДПРЗ ГУДСНС у Київській області чи в ГУ ДСНС у Київській області не обліковувалася.

Ні під час служби, ні при звільненні зі служби у жовтні 2020 року позивач не звертався із заявами та скаргами щодо нарахування та виплати йому сум індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по вересень 2019 року.

Тож на момент звільнення ці суми індексації грошового забезпечення не були спірними у розумінні статті 116 КЗпП України.

За вирішенням спору про нарахування та виплату такої індексації позивач звернувся до суду у червні 2023 року, тобто через 2 роки 7 місяців після свого звільнення.

На виконання рішення суду в адміністративній справі №340/3574/23 позивачу 12.06.2024 року виплачено суми індексації грошового забезпечення, донараховані за період його служби з січня 2016 року по лютий 2018 року, в загальному розмірі 136 853, 07 грн.

Позивач стверджує, що оскільки остаточний розрахунок з ним проведено поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, то це є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Суд не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльності 11-го ДПРЗ ГУДСНС у Київській області щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні позивача, а саме ненарахування та невиплати індексації його грошового забезпечення у повному обсязі, про що позивач просить у позові, оскільки всі неоспорювані позивачем суми, належні йому при звільненні, бути виплачені йому вчасно.

На момент звільнення позивач не оспорював суми індексації грошового забезпечення. Індексація, з приводу якої спір вирішувався у справі №340/3574/23, стосується періоду служби позивача з січня 2016 року по вересень 2019 року і ніяк не пов`язана з виплатами, належними йому при звільненні у жовтні 2020 року.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з нормами трудового законодавства роботодавець несе відповідальність за дотримання строків оплати праці працівника та своєчасний розрахунок з працівником при звільненні.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про оплату праці" працівник у разі порушення строків виплати заробітної плати, а також у разі несвоєчасної виплати сум індексації заробітної плати, має право на отримання від роботодавця компенсації втрати частини доходу, яка проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому згідно із Законом №2050-III та Порядком №159.

Розмір компенсації залежить від розміру заборгованості із заробітної плати (індексації), періоду затримки її виплати та обчислюється із урахуванням індексів споживчих цін за весь період невиплати заборгованості і до дня її виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари і послуги.

Водночас гарантії, передбачені Законом №2050-III, не поширюються на виплати працівникам, які мають разовий та цільовий характер, як-то:

вихідна допомога при звільненні, грошова компенсація за невикористані відпустки.

Тож такі суми виплат, навіть у разі порушення роботодавцем строків їх виплати (несвоєчасної виплати), не підлягають компенсації відповідно до Закону №2050-III.

Натомість у разі, якщо з працівником не було проведено повний розрахунок при звільненні та у день звільнення йому не були виплачені усі суми, належні при звільненні (заробітна плата за відпрацьований місяць, вихідна допомога, грошова компенсація за невикористані дні відпустки, грошова компенсація за неотримане речове майно тощо), то відповідно до статті 117 КЗпП України такий працівник має право на отримання від роботодавця середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Мета відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення із ним розрахунку з боку роботодавця.

Розмір відшкодування визначається залежно від періоду прострочення роботодавцем розрахунку при звільненні, істотності розміру недоплаченої суми порівняно із загальним розміром виплат, належних працівникові при звільненні, та обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення (як це передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100).

Отже, у разі порушення строків виплати заробітної плати (несвоєчасної виплати заробітної плати, із затримкою понад один місяць) роботодавець виплачує робітнику компенсацію, передбачену Законом №2050-ІІІ.

У разі порушення строку розрахунку при звільненні (несвоєчасної виплати усіх сум, належних при звільненні, зокрема тих, які не підлягають компенсації відповідно до Закону №2050-III) роботодавець відшкодовує працівнику середній заробіток, передбачений статтею 117 КЗпП України.

Обов`язок роботодавця виплати працівникові компенсацію, передбачену Законом №2050-ІІІ, чи відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, залежить від характеру простроченої заборгованості та відрізняється механізмами визначення розміру майнових втрат, які зазнав працівник через порушення роботодавцем законодавства про працю.

Попри те, що обидва ці механізми спрямовані на відновлення майнової сфери працівника від порушень з боку роботодавця і носять компенсаторний характер, їхніми об`єктами є різні види виплат, належних працівникові:

у випадку компенсації втрати частини доходів поточна заробітна плата (види заробітної плати (суми індексації), які не мають разового характеру);

у випадку відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми, належні працівникові при звільненні з роботи.

Одночасне застосування обох механізмів до роботодавця за одне і теж порушення не допускається, оскільки норми законодавства про працю розмежовують відповідальність роботодавця за несвоєчасну виплату заробітної плати працівнику та за непроведення своєчасного розрахунку з працівником при його звільненні.

Позивач у цій справі обґрунтовує вимоги позову про стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні несплатою йому у визначений законодавством строк сум індексації грошового забезпечення, належного за період служби з січня 2016 року по вересень 2019 року.

При цьому, позивач у цій справі також заявив вимоги про компенсацію йому втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою йому цих сум індексації.

У спірних правовідносинах захист порушених прав позивача має здійснюватися у спосіб компенсації йому втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою сум індексації грошового забезпечення, при цьому, відсутні правові підстави для стягнення з роботодавця ще і середнього заробітку за це ж порушення.

Відповідач-2 не допускав затримки розрахунку з позивачем при звільненні, відповідальність за що передбачена статтею 117 КЗпП України.

Покладення на відповідача-2 обов`язку одночасно з компенсацією позивачу втрати частини доходів виплатити йому ще і середній заробіток за одне і те ж порушення законодавства про працю не узгоджується із нормами трудового законодавства, суперечить принципам справедливості, пропорційності, дотримання розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця.

Тому у задоволенні позову в цій частині вимог суд першої інстанції обґрунтовано відмовив через безпідставність вимог.

Щодо порушення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, то оскільки позивач отримав заборгованість з виплати індексації 12.06.2024 року, а подав цей позов 04.07.2024 року, то позивач дотримався як тримісячного строку звернення до суду за вирішенням трудових спорів, передбаченого частиною 1 статті 233 КЗпП України, так і місячного строку звернення за вирішенням спорів щодо звільнення з публічної служби, установленого частиною 5 статті 122 КАС України. Водночас, в період з 2016 по 2019 рік діяла норма ст. 233 КЗПП України, яка не обмежувала строк звернення до суду щодо сум розрахунку при звільненні.

Щодо вимог, звернутих до відповідача-1 ГУ ДСНС у Київській області, то цей територіальний орган ДСНС не виплачував позивачу грошове забезпечення у період його служби в 11-му ДПРЗ ГУ ДСНС у Київській області, не виплачував позивачу кошти індексації на виконання судового рішення у справі №340/3574/23, як наслідок, не несе відповідальності за зобов`язаннями 11-го ДСНС у Київській області, отже, у задоволенні позову до ГУ ДСНС у Київській області слід відмовити.

Таким чинос, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 11-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 28.08.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова