Справа № 400/8064/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 р. № 400/8064/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , ,
до відповідачіввійськової частини НОМЕР_1 , , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини НОМЕР_1 про:

визнання протиправними дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 по взяттю на військовий облік 11.07.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача, направлення на медичний огляд (ВЛК) для визначення придатності до військової служби;

зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 внести інформацію з військового обліку про виключення позивача із військового обліку з внесенням відомостей до відповідних реєстрів;

зобов`язання військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби позивача як особу, яка не є військовозобов`язаною.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.02.2019 він був виключений ІНФОРМАЦІЯ_2 з військового обліку на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовозобов`язаного, який вчинив тяжкий або особливо тяжкий злочин. Однак, 11.07.2025, коли він рухався з м. Львова, позивач був зупинений у м. Тернополі працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , які його під конвоєм був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Там його було поставлено на військовий облік, визнано військово-лікарською комісією (далі ВЛК) придатним до військової служби та 12.07.2025 направлено до навчального центру військової частини НОМЕР_1 . На переконання позивача, вищевказані дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 є протиправними, оскільки вони не мали права його поновлювати на військовому обліку з таких причин:

він проживає у м. Миколаєві, а не в м. Тернополі;

він не писав заяви про своє бажання стати військовослужбовцем і ВЛК не проходив;

чинним законодавством не передбачено можливості поновлення на військовому обліку осіб, які були виключені з нього на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

14.08.2025 позивач надіслав суду письмові пояснення, в яких навів правову позицію П`ятого апеляційного адміністративного суду, викладену у постанові від 19.05.2025 у справі № 420/31631/23. Також він закцентував увагу на тому, що відповідачі не надали суду витребувані докази та відзиви на позовну заяву. Він повторно навів свої твердження, які навів у позовній заяві, щодо протиправності його призову на військову службу під час мобілізації.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 відкрито провадження у справі, постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та витребувано у відповідачів докази.

Позовна заява та ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 про відкриття провадження надіслані відповідачам в їх електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримані ними відповідно 29.07.2025 і 30.07.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

У встановлений судом строк відповідачі правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися, витребувані докази не надали, про причину їх неподання суд не повідомили.

Одночасно з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в задоволені якої ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 відмовлено.

18.08.2025 до Миколаївського окружного адміністративного суду позивач подав клопотання про долучення копій документів, які судом приєднано до матеріалів справи.

04.09.2025 до суду надійшла заява позивача про розгляд справи у найближчий час.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно з Актом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Погранична 3» від 11.08.2025 позивач з 2009 року по 12.07.2025 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 04.07.2011 у справі № 1-446/2011 ОСОБА_1 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. ст. 366 КК України та призначено йому покарання у вигляді семи років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими або адміністративно-господарськими функціями на строк три роки та з конфіскацією всього особистого майна.

У довідці про звільнення від 03.06.2014 зазначено, що 03.06.2014 його звільнено від відбування покарання на підставі ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 26.05.2014 і статті 2 Закону України «Про амністію в 2014 році».

У тимчасовому посвідченні (замість військового квитка) № НОМЕР_2 , зазначено, що 26.02.2019 позивач був взятий ІНФОРМАЦІЯ_3 на військовий облік і в цей же день виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі підпункту 6 пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з даними електронного кабінету призовників військовозобов`язаних та резервістів «РЕЗЕРВ+» станом на 12.07.2025 позивач є військовозобов`язаним, взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_4 11.07.2025, і цього ж дня він пройшов ВЛК. Адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

У позовній заяві позивач стверджує, що 11.07.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 його було поставлено на військовий облік та 12.07.2025 направлено до навчального центру військової частини НОМЕР_1 .

11.07.2025 він подав до Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області заяву про проведення перевірки та притягнення до відповідальності працівників ІНФОРМАЦІЯ_5 за фактом незаконного його утримання у приміщенні вказаного територіального центру.

Вважаючи такі дії ІНФОРМАЦІЯ_5 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацом третім пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, встановлено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024, абзац другий частини першої статті 39 Закону № 2232-ХІІ доповнено словами «незалежно від місця їх перебування на військовому обліку».

Відтак згідно з абзацом другим частини першої статті 39 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній з 18.05.2024) на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Відповідно до пункту 3 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок № 560), призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Таким чином, до компетенції районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить взяття та виключення з військового обліку військовозобов`язаних не залежно від того, де проживає або перебуває такий військовозобов`язаний.

Згідно з абзацом другим пункту 69 Порядку № 560 особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію.

Порядок проведення медичного огляду резервістів та військовозобов`язаних, персональний склад військово-лікарських комісій, порядок їх роботи визначаються у порядку, встановленому Міноборони (пункт 70 Порядку № 560)

Відповідно до абзацу першого пункту 3.1 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.

Отже, до повноважень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить також направлення на ВЛК.

Таким чином, твердження позивача про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не мав повноважень щодо його взяття на військовий облік з подальшим направленням на ВЛК, оскільки він проживає в іншій області, є необґрунтованим і спростовується вищевикладеним.

Що стосується правомірності (протиправності) дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття позивача на військовий облік, то суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає:

підготовку громадян до військової служби;

приписку до призовних дільниць;

прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу;

проходження військової служби;

виконання військового обов`язку в запасі;

проходження служби у військовому резерві;

дотримання правил військового обліку.

Абзацом п`ятим частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно з абзацами дев`ятим і одинадцятим пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній з 18.05.2024) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни України:

які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;

які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку.

З вищевикладеного слідує, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають усі військовозобов`язані громадяни України, які досягли 25-річного віку. Водночас Закон № 2232-ХІІ не містить обмежень щодо кількості раз, скільки громадянин України, який досяг 25 років, може бути взятий на військовий облік у випадку, якщо він раніше перебував на військовому обліку призовників.

Тобто громадянин України, який раніше перебував на військовому обліку призовників, і був виключений з військового обліку військовозобов`язаних, підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у разі, якщо підстави, за якими він був виключений, відпали.

Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно з вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 04.07.2011 у справі № 1-446/2011 позивача визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. ст. 366 КК України та призначено йому покарання у вигляді семи років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими або адміністративно-господарськими функціями на строк три роки та з конфіскацією всього особистого майна.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Кримінального кодексу України (далі КК України) злочин, передбачений частиною п`ятою статті 191 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів.

Відтак позивач підлягав виключенню з військового обліку військовозобов`язаних після набрання чинності вищенаведеним вироком як особа, яка раніше була засуджена до позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину, що ІНФОРМАЦІЯ_3 і було зроблено 26.02.2019.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, статтю 37 Закону України № 2232-ХІІ викладено в новій редакції. Редакція статті 37 Закону України № 2232-ХІІ, яка є чинною з 18.05.2024, вже не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку військовозобов`язаних, як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В абзацах першому і другому пункту 2 мотивувальної частини рішення від 09.02.1999 № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З наведеного слідує, що з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку призовників та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.

Отже, ІНФОРМАЦІЯ_4 мав повноваження на взяття позивача на військовий облік військовозобов`язаних з 18.05.2024, оскільки був виключений до цієї дати з військового обліку військовозобов`язаних як особа, яка вчинила особливо тяжкий злочин.

Тому позовні вимоги про визнання дій відповідача щодо взяття позивача на військовий облік військовозобов`язаних задоволенню не підлягають.

Крім цього, суд врахував, що згідно з частинами першою та другою статті 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення (пункт 8 статті 89 КК України).

Згідно зі статтею 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» постановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджених за будь-які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 16 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» вказано, що при вирішенні питання про погашення судимості правове значення має не тільки наявність вироку суду, яким особу визнано винною у вчиненні злочину, а й підстави та час її звільнення від відбування покарання, оскільки саме з цього часу в передбачених законом випадках особа вважається такою, що не має судимості, або починає обчислюватися строк, протягом якого вона вважатиметься такою, що має судимість.

У постанові Верховного Суду від 27.09.2018 у справі № 647/1831/15-к наведено висновок, згідно з яким припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Згідно з вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 04.07.2011 у справі № 1-446/2011позивачу призначено покарання у вигляді вигляді семи років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими або адміністративно-господарськими функціями на строк три роки та з конфіскацією всього особистого майна.

У довідці про звільнення від 03.06.2014 зазначено, що 03.06.2014 його звільнено від відбування покарання на підставі ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 26.05.2014 і статті 2 Закону України «Про амністію в 2014 році».

Отже, враховуючи статтю 85, пункт 9 статті 89 КК України, статтю 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», судимість позивача є погашеною з 03.06.2022, і він визнається таким, який не має судимості.

Відтак станом на 11.07.2025 позивач визнався таким, який не має судимості, і відповідно ІНФОРМАЦІЯ_4 мав повноваження щодо поновлення позивача на військовому обліку та направлення його на ВЛК.

Тому відповідні позовні вимоги, а також похідні від них задоволенню не підлягають.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) та військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 09 вересня 2025 року