Справа № 420/7556/25
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/7556/25

Головуючий І інстанції: Левчук О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 27.05.2025р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

14.03.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.06.2024р. №19.08-14/72, яким скасовано їй «статус внутрішньо переміщеної особи»;

- зобов`язати відповідача поновити їй статус «внутрішньо переміщеної особи» і виплату допомоги на проживання з 25.06.2024р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із активними бойовими діями, позивач була вимушена покинути місце реєстрації м.Кам`янка-Дніпровська (Запорізької області) та переміститися до м.Одеса, та зареєструватися як «внутрішньо переміщена особа». 19.05.2022р. рішенням Управління соціального захисту Пересипського району позивачу було призначено допомогу у розмірі 2000 грн. (з 01.03.2022р. по 30.06.2022р.) Однак, 25.06.2024р. рішенням відповідача позивачу було скасовано статус внутрішньо переміщеної особи через подання завідомо недостовірних відомостей. У той же час, ОСОБА_1 не подавала до відповідача жодних нових відомостей, а подані у 2022р. нею відомості підтверджені документами, що додавалися до заяви. Таким чином, позивачем не було надано жодних недостовірних відомостей до відповідача, а тому рішення Управління соціального захисту населення в Пересипському районі Одеської міської ради не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Відповідач, у свою чергу, надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 25.06.2024р. №19.08-14/72. Зобов`язано Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради поновити позивачу статус внутрішньо переміщеної особи, а також нарахування та виплату допомоги на проживання з 25.06.2024р. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн.

Не погоджуючись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, відповідач 11.06.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2025р. та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

24.06.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

25.06.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянкою України, згідно з паспортом номеру НОМЕР_1 , виданим Суворовським районним відділом у м.Одеси ГУ ДМС в Одеській області 28.04.2021р.

24.02.2022р. розпочалася військова агресія російської федерації проти України.

Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 (затв. Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX), було введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022р. строком на 30 діб (строк дії якого неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України)

Вказані обставини змусили ОСОБА_1 покинути своє місце проживання (реєстрації) та виїхати до іншого місця проживання у м.Одеса.

25.06.2022р. позивач звернулась до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеною особою та заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

За результатами розгляду наданих документів, відповідач видав ОСОБА_1 довідку внутрішньо переміщеної особи з м.Кам`янка-Дніпровська, Василівського району, Запорізької області, що підтверджується дублікатом довідки від 25.06.2022р. №5138-.

19.05.2022р. Управління соціального захисту повідомило позивачку про призначення їй допомоги у розмірі 2000 грн. з 01.03.2022р. по 30.06.2022р.

Однак, 25.06.2024р. відповідачем було прийнято рішення №19.08-14/72, яким ОСОБА_1 скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, з підстав подання нею завідомо недостовірних відомостей.

Також, Управління соціального захисту своїм листом від 02.07.2024р. №19.08-17/7 повідомлено позивачку, що заява її про встановлення статусу внутрішньо переміщеної особи сформована нею з використанням мобільного додатку порталу «Дія» 25.06.2024р., як такої, що має місце реєстрації проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 19.06.2024р. ОСОБА_1 вперше звернулась на прийом з питання подовження виплат допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. У ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.2019р. проживала в м.Одесі та навчалась в Одеському національному морському університеті, згідно з наказом від 01.08.2019р. №206-вк/дфн, за кошти державного бюджету з 1 курсу (денної форми навчання) факультету Воднотранспортних та шельфових споруд ОС «Бакалавр» за спеціальністю 192 «Будівництва та цивільна інженерія». Згідно з абц.17 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», відповідальність за достовірність відомостей, що містяться в заяві про взяття на облік, несе заявник. Також, до ОСОБА_1 було доведено дію п.29 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» від 20.03.2022р. №332, згідно з яким, у разі надання особою недостовірної інформації суми виплаченої допомоги за певний період повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Враховуючи викладене, а також той факт, що за повідомленням ОСОБА_1 на прийомі 25.06.2024р. підтверджувальних документів стосовно факту переміщення на 01.01.2022р. не має, статус внутрішньо переміщеної особи скасовано рішенням управління від 25.06.2024р. №19.08-14/72.

При цьому, позивача повідомлено про те, що надміру виплачені кошти допомоги за період з 01.06.2022р. по 29.02.2024р. у загальній сумі - 42000 грн. необхідно повернути впродовж місяця на Держказначейську службу України, м. Київ на рахунок Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Не погоджуючись з вказаними вище діями та рішенням відповідача, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи даний позов, суд 1-ї інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

22.11.2014р. набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. №1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

За приписами ч.1 ст.1 Закону №1706-VII, «внутрішньо переміщеною особою» є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1706-VII, підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст.1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Так, облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. №509).

Згідно з п.1 Порядку №509, цей Порядок регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також, у розумінні ч.1 ст.4 вищезазначеного Закону №1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 цього Закону.

Аналогічні приписи містяться у Порядку №509.

Пунктами 1, 6 Порядку №509, зокрема, передбачено, що довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 Закону та абзацом восьмим цього пункту.

Частиною 1 ст.12 Закону №1706-VII визначено вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, за приписами п.5 якої такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа подала завідомо недостовірні відомості.

У відповідності до абз.7 ч.1 ст.12 Закону №1706-VII, рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Згідно з п.п.2,3 Порядку №509, для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік за формою згідно додатком 1 до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад.

Заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника: прізвище, ім`я та по батькові, громадянство, дата та місце народження, стать, відомості про малолітніх, неповнолітніх внутрішньо переміщених осіб, які прибули разом з ним (у разі необхідності), відомості про законних представників, які супроводжують малолітню дитину, недієздатних осіб або осіб, дієздатність яких обмежена, та осіб, зазначених в абзаці 9 п.2 цього Порядку, відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання, адреса, за якою з особою може здійснюватися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та контактний номер телефону, обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, відомості про житлові, соціальні, медичні, освітні та інші потреби, відомості про наявність інвалідності та потребу в технічних та інших засобах реабілітації, відомості про місце навчання/виховання дитини (найменування закладу), відомості про працевлаштування, освіту, спеціалізацію за професійною освітою, посаду, професію.

Як фактичне місце проживання/перебування не можуть зазначатися адреси (місцезнаходження) органів державної влади, місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх підрозділів, будь-яких інших приміщень, за якими внутрішньо переміщені особи фактично не проживають.

Заява про взяття на облік підписується заявником або особою, зазначеною в абз.7 - 10 п.2 цього Порядку. Таким особам повідомляється про обробку, використання, зберігання та надання органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам надання публічних послуг в межах повноважень, визначених законом, Адміністрації Держприкордонслужби, Мінцифри та Мінфіну для верифікації персональних даних заявника та особи, від імені якої подається заява, відповідно до вимог Закону України «Про захист персональних даних».

Взяття на облік заявника у разі зміни фактичного місця проживання/перебування здійснюється відповідно до п.п.9 і 9-1 цього Порядку.

Інформація про персональні дані внутрішньо переміщених осіб може передаватися до агенції ООН та Міжнародного Комітету Червоного Хреста за згодою заявника або його законного представника для надання допомоги.

У разі наявності підстав, передбачених ст.12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб (п.7-1 Порядку № 509).

Відповідно до встановлених обставин справи, спірне рішення відповідача було прийнято на підставі п.5 ч.1 ст.12 Закону №1706-VII, у зв`язку із поданням недостовірних відомостей позивачем, а саме, що згідно з наказу від 31.08.2023р. №262-вк/дфн була зарахована за кошти державного бюджету до складу студентів 1-го курсу денної форми навчання факультету інституту ННМІТІ ОС Магістр за спеціальністю 192 «Будівництво та цивільна інженерія».

У 2021р., 2022р., 2023р. навчальних роках в ОПМУ було встановлено змішану форму навчання.

На вказаних обставинах наголошує апелянт і у своїй апеляційній скарзі.

Однак, колегія суддів вважає, що такі доводи та обґрунтування відповідача є необґрунтованими та помилковими, оскільки в матеріалах справи наявне власноручно написане ОСОБА_1 на ім`я начальника Управління соціального захисту населення в Пересипському районі пояснення у якому позивач вказала, що з січня 2022р. вона поїхала додому, а навчання її було «дистанційне».

Згідно з п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 01.10.2014р. №509, підтвердженням місця реєстрації, зокрема є: документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зауваженням суду першої інстанції про те, що норми чинного законодавства не передбачають встановлення фактичного переміщення особи з певної території у разі наявності документу з відміткою про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у ст.1 Закону.

Відповідно до наявних в матеріалах справи письмових доказів підтверджується факт реєстрації позивача на території проведення бойових дій, що відповідачем жодним чином не спростовано.

З урахуванням викладеного, підтверджується обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що позивач перемістилась з території, що розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій та або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом.

Разом із тим, усі необхідні відомості були вказані позивачем під час звернення із заявою про взяття на облік і поясненнях, ставить під сумнів обґрунтованість доводів відповідача про зазначення позивачем завідомо недостовірних відомостей.

Так, колегія суддів приймає до уваги, що Порядок №509 не містить положень щодо часу, коли особа має внутрішньо переміститись, або факту повторності такого переміщення, для того, щоб вона мала право на допомогу.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 16.09.2021р. у справі №826/11638/18, у якій Суд вказав, що згідно зі ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Верховний Суд наголосив також, що законодавець не пов`язує виникнення статусу внутрішньо переміщеної особи зі строком проживання на певній території та не містить застережень щодо типу проживання на території: постійного, переважного або тимчасового.

Оцінюючи доводи апелянта, судова колегія враховує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, передбачає прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на викладене, суд першої інстанції гуртовано відзначив в судовому рішенні, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень має уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом із тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Відтак, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відповідно до наведеного, апеляційний суд аналізуючи спірне рішення в контексті надання оцінки доводам апелянта зауважує, що скасовуючи довідку, відповідач не з`ясував усіх дійсних обставин, зокрема, не з`ясував у якому форматі відбувалось навчання позивача та залишив поза увагою дійсну причину й факт переміщення з території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії та яка визначена в Переліку №204, та є адресою покинутого місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у ч.1 ст.1 Закону №1706-VII.

З матеріалів даної справи не вбачається, що відповідачем або під час прийняття заяви або в подальшому приймались будь-які спроби для з`ясування обставин пов`язаних зі спірним питанням, про які вказувалось вище, з метою з`ясування питання стосовно виникнення у позивача станом на час звернення із відповідною заявою підстав для отримання довідки ВПО та відповідних виплат.

Під час прийняття заяви і видачі довідки ВПО, яка в подальшому спірним рішенням відповідача була скасована, про жодні невідповідності або про необхідність надання додаткових документів для встановлення певних фактів та обставин, службовими особами відповідача не зазначалось.

Отже, за наслідками апеляційного перегляду судового рішення у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем правомірності прийняття спірного рішення, відтак погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про наявність підстав для скасування такого рішення.

Жодним доводом апеляційної скарги вказаного висновку суду 1-ї інстанції, з яким погоджується колегія суддів, не спростовано.

Так, умови створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб визначає «Порядок створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2016р. №646).

Згідно з п.3 Порядку №646, інформація до бази даних вноситься структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад в електронній формі на підставі поданої внутрішньо переміщеною особою заяви, форму якої затверджує Мінсоцполітики.

База даних дає змогу обробляти персональні дані зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб відповідно до вимог Закону України «Про захист персональних даних».

Якщо інформація про внутрішньо переміщену особу вноситься до бази даних уперше, автоматично формується унікальний номер запису, який відображається в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно з додатком до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014р. №509.

У свою чергу, механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам визначає «Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022р. №332).

Пунктом 2 Порядку №332 визначено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території російською федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «є-Підтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022р. №204.

У відповідності до п.6 Порядку №332, для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу «Дія».

Враховуючи встановлені та зазначені вище обставини, оскільки з відповідною заявою, в тому числі із заявою про призначення допомоги позивач зверталась у серпні 2022р., довівши при цьому станом на час подання такої заяви наявність у неї обставин, які дають право як на взяття її на облік ВПО так і для призначення відповідної допомоги, є вірним й висновок суду першої інстанції про задоволення й похідних вимог позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача.

Більш того, аналогічна правова позиція з цього спірного питання вже була викладена П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 29.07.2025р. у справі №420/7558/25.

Слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи в судах обох інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 08.09.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко