Справа № 520/27675/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Садова М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 р. Справа № 520/27675/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпровської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2025, по справі № 520/27675/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю комерційно-виробнича фірма "Рома"

до Дніпровської митниці

про скасування рішення, картки відмови в прийняття митної декларації,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю комерційно-виробнича фірма «РОМА» звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд:

- скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України № UA110050/2024/000113/1 від 17.07.2024;

- скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Дніпровської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України № UA110050/2024/000223.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 задоволено позовні вимоги.

Визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів від 17.07.2024 № UA110050/2024/000113/1.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Дніпровської митниці № UA110050/2024/000223.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав про неврахування судом першої інстанції того, що надані до митного оформлення документи для підтвердження митної вартості містять деякі розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Вказував, що саме невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару та ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, стали причиною здійснення коригування заявленої позивачем митної вартості.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, між ТОВ КВФ "РОМА" та компанією SUNWAY SOLAR CO., LTD (Китай) укладено контракт № SW02A2403UZ-58 від 11.03.2024 на поставку сонячних панелей на загальну суму 48 080,00 доларів США на умовах CIF Констанца (Румунія).

Під час митного оформлення товару позивач подав електронну митну декларацію № 24UA74U7, в якій визначив митну вартість товару за основним методом у сумі 51 287,34 доларів США, що включало фактурну вартість товару та витрати на доставку до території України.

Відповідач, провівши перевірку наданих документів, прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA110050/2024/000113/1 від 17.07.2024, в якому визначив митну вартість за резервним методом у сумі 77 068,80 доларів США, та видав картку відмови № UA110050/2024/000223.

Не погодившись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними, допустимими доказами митну вартість товарів та відомості щодо ціни, що була сплачена за ці товари, у зв`язку з чим у відповідача були відсутні підстави для прийняття картки відмови.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 Митного кодексу України при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 Кодексу.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.

Колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених уст. 58 МК України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 19.03.2019 по справі № 810/4116/17, від 13.10.2020 по справі № 826/13139/15.

При цьому, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 по справі № 809/1469/16.

Судовим розглядом встановлено, що рішення митного органу про коригування митної вартості прийняте з огляду на невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально.

Підставами для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару контролюючий орган вказав:

- у комерційному рахунку від 11.03.2024 № SW02A2403UZ-58 не зазначено контракт, по якому надійшов товар;

- поставка оцінюваної партії товару заявлена до митного оформлення на комерційних умовах поставки CIF - Costanta, RO згідно інвойсу від 11.03.2024 № SW02A2403UZ-58 на суму 48080,00 USD. Відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів (Інкотермс-2010), поставка за терміном CIF означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення. За умовами терміну CIF на продавця покладається також обов`язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення. Мінімальне страхування повинне покривати ціну договору купівлі-продажу плюс 10 відсотків (тобто 110 %) і бути обумовленим у валюті договору купівлі-продажу. Відповідно до наданого страхового полісу від 17.04.2024 № у графі «Amount Insured» зазначена сума 47058,01 USD. А повинно бути 48080,00+10 %=52888,0 USD;

- декларантом не надано документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. У наданій експортній декларації від 18.04.2024 № 01362108 зазначені умови поставки FOB на суму 42780,00 дол. США згідно договору (угода) №SW02A2403UА-58 (який до митного оформлення не подано), також зазначено коносамент № М236466970 (який також до митного оформлення не подано). Відсутні інформація щодо вартість партії товарів витрат по доставці з Шанхаю до Constanta (Румунія). У заявленому інвойсі від 11.03.2024 № SW02A2403UZ-58 зазначена вартість доставки з Шанхаю до Констанци (1*40-футових High Cube контейнера) 5 300,00 дол. США. Включення у вартість партії товарів витрат по доставці з Шанхаю до Constanta (Румунія) не підтверджено;

- відповідно до пункту 1.4.1 договору транспортного експедирування від 27.05.2024 № 2705 (далі Договір ТЕО) «транспортне замовлення» - доповнення до цього договору або заявка які є невід`ємною частиною договору). П 1.4.1.1 «у заявці повинно бути зазначено, вид вантажу, найменування вантажу, кількість, адреса доставки вантажу, перелік замовлених послуг, орієнтовану вартість послуг». Відповідно до пункту 3.3 Договору ТЕО розрахунки між сторонами здійснюються в національній валюті України шляхом переказу протягом 3 (двох) банківських днів з моменту виставлення, рахунку Експедитором. До митного оформлення подано рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 27.06.2024 № 614 та від 01.07.2024 № 614/1. Платіжні документи на підтвердження сплати послуг з ТЕО до митного контролю не надано.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в розрізі висновків митного органу, що покладені в основу оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Стосовно доводів відповідача щодо відсутності в комерційному рахунку від 11.03.2024 № SW02A2403UZ-58 посилання на контракт, на підставі якого цей рахунок видано, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено у ході судового розгляду, дата та номер самого інвойсу (№ SW02A2403UZ-58 від 11.03.2024) є ідентичними даті та номеру самого контракту SW02A2403UZ-58 від 11.03.2024, обидва документи були надані позивачем відповідачу під час митного оформлення товару. Товар, який зазначено в інвойсі, та його вартість відповідають товару та вартості зазначеним в контракті. В платіжних дорученнях в іноземній валюті від 26.03.2024 на суму 14 424,00 доларів США та від 11.04.2024 на суму 33 656,00 доларів США в графі «Remittance Information» (інформація про переказ) зазначено дату та номер інвойсу, а також дату та номер контракту, які є ідентичними. Інвойс складено постачальником та позивач не має можливості впливати на його зміст, отже не відповідає за правильність його заповнення та внесення до нього відповідної інформації, та не може нести тягар негативних наслідків, у зв`язку з чим зазначене не впливає на числові значення розрахунку митної вартості та не може бути підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості.

Стосовно доводів відповідача про зазначення у страховому полісі від 17.04.2024 № у графі «Amount Insured» суми 47058,01 USD, тоді як повинно бути 48080,00+10 %=52888,0 USD, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») у покупця відсутній обов`язок на укладення договору перевезення та страхування (пункти А.3, Б.3 умов поставки CIF за Інкотермс 2010). Страховий поліс оформляється постачальником в країні відправлення та позивач об`єктивно не може жодним чином вплинути на його зміст. Витрати на страхування та транспортування вже є включеними до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар (фактурної вартості товару), у зв`язку з чим не додаються при визначенні митної вартості товару. Розбіжність між даними страхового полісу про страхову суму та договірною (контрактною) вартістю товару жодним чином не свідчить про заниження митної вартості товару. Відповідач жодним чином не вказує на те, яким чином зазначена обставина впливає на правильність митної вартості, перешкоджає визначенню митної вартості за першим методом, з урахуванням подання декларантом інших документів, які повністю підтверджують заявлену митну вартість.

Умови поставки CIF передбачають, що витрати на страхування включені у фактурну вартість (48 080,00 дол. США). Страхова сума (47 058,01 дол. США) не впливає на митну вартість, оскільки визначається страхувальником на власний розсуд. Висновки Верховного Суду викладені у постанові від 24.01.2019 по справі № 821/1697/17 підтверджуть, що такі розбіжності не є підставою для коригування митної вартості.

Судовим розглядом також встановлено, що позивач до митного оформлення надав: контракт SW02A2403UZ-58 від 11.03.2024 з перекладом; коносамент M236466970; інвойс SW02A2403UZ-58 від 11.03.2024 з перекладом, які містять відомості щодо умов поставки та складових митної вартості, а саме: вартість товару 42 780,00 доларів США; вартість доставки з Шанхаю до Констанци 5 300,00 доларів США; загальна сума товару на умовах CIF Констанца 48 080,00 доларів США, що спростовує твердження відповідача про відсутність інформації щодо витрат по доставці з Шанхаю до Констанци та їх включення у вартість партії товару.

Стосовно твердження відповідача про ненадання позивачем заявки до митного оформлення, колегія суддів зазначає наступне.

CMR є документом, який доводить факт укладення договору на автомобільне перевезення вантажу. Позивачем було надано відповідачу транспортну накладну (CMR) яка підтверджує факт укладання договору перевезення товару, містить найменування вантажу та його кількість. Позивачем разом з електронною митною декларацією № 24UA74U7 було надано відповідачу, в тому числі: - CMR; - договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 2705 від 27.05.2024; - рахунок на оплату транспортних послуг № 614; - рахунок на оплату транспортних послуг№ 614/1; - довідку про вартість транспортних послуг № 0107/01 від 01.07.2024, відповідно до якої: «… транспортні витрати з доставки вантажу фірми ТОВ «КВФ «РОМА» з вантажем «сонячні панелі» згідно проформи інвойса NO. SW02A2403UZ-58 від 11.03.2024 автомобілем AI5521OP / BB1638XP за маршрутом Констанца, Румунія до кордону України, (п/перехід Орловка), складають 131 640,00 (131 640 грн. 00 коп.) без ПДВ. У вартість включено навантажувально-розвантажувальні роботи. Іншого вантажу в автомобілі немає.»

Позивач надав CMR, договір на транспортно-експедиторські послуги, рахунки та довідку про транспортні витрати.

Так, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2020 у справі № 400/2922/18 та від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14, довідка є достатнім доказом, а платіжні документи не є обов`язковими за МК України.

Позивачем надано контракт, інвойс, коносамент та документи про транспортні витрати в Україні (договір № 2705 від 27.05.2024, довідку № 0107/01 від 01.07.2024), що підтверджує витрати на доставку (5 300,00 дол. США до Констанци та 131 640,00 грн. в Україні), а відтак вірним є твердження суду першої інстанції про те, що ненадання позивачем заявки до митного оформлення не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки надання такого документа не є обов`язковим.

Щодо обраного митним органом методу визначення митної вартості товару колегія суддів зазначає, що інформація, викладена в автоматизованій системі митного оформлення не може бути обґрунтованою підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначених в митній декларації, поданій позивачем, оскільки автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, відтак такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Посилання на використання цінової бази допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Втім, оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо.

Митним органом зазначено лише номер та дату митної декларації, яка стали джерелом інформації для коригування митної вартості та не зазначено докладної, інформації, та джерел, які використовувалися контролюючим органом, при її визначенні, а саме ним не було зазначено митна вартість якого товару бралася за основу, торгова марка, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення (подібного, а не аналогічного товару) не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості.

У рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 520/10381/2020.

Враховуючи викладене, спірне рішення про коригування митної вартості товарів прийнято відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягають скасуванню.

Як наслідок, підлягає скасуванню і спірна картка відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийнята відповідачем на підставі рішення про коригування митної вартості.

З огляду на встановлені у справі обставини, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а оскаржувані рішення підлягають скасуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому апеляційна скарга не містить нових доводів, крім тих, яким була надана правильна оцінка судом першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 по справі № 520/27675/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло