Справа № 400/635/25
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/635/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року (суддя Малих О.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 06.06.2025) по справі за адміністративним позовом Миколаївської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу, про визнання рішення таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

23.01.2025 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Миколаївської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просив:

- визнати рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївський області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максімової Олени Олександрівни про відсутність поважних причин у Миколаївської міської ради невиконання виконавчого листа від 26.09.2024 №400/10642/23, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом;

- скасувати постанову від 27.12.2024 року №76773712, видану головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максімовою Оленою Олександрівною про накладення штрафу як таку, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максімової О.О. про накладення штрафу від 27.12.2024 року у ВП №76773712.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідача подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

На думку апелянта, приймаючи постанову від 27.12.2024 у виконавчому провадженні №76773712 про накладення штрафу державний виконавець відділу примусового виконання рішень діяв на підставі Закону України "Про виконавче провадження", оскільки в процесі примусового виконання від боржника не надходили документи щодо повного виконання рішення суду. Також боржником не надано доказів, що рішення не виконано з поважних причин

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи відповідно до статті 287 КАС України.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13.12.2024 державним виконавцем, керуючись положеннями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76773712 з примусового виконання виконавчого листа №400/10642/23, виданого 26.09.2024 року Миколаївським окружним адміністративним судом, про: «Зобов`язати Миколаївську міську раду вчинити дії до забезпечення будівництва лінії сортування твердих побутових відходів на існуючому полігоні ТПВ, розроблення проекту рекультивації кожної черги існуючого полігона побутових відходів, розроблення проекту будівництва нового полігону ТПВ.»

Пунктом 2 постанови зобов`язано боржника надати докази виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

13.12.2024 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 200,00 грн., копію якої направлено сторонам виконавчого провадження.

13.12.2024 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 32000,00 грн, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження.

26.12.2024 року на адресу Відділу надійшла заява представника Миколаївської міської ради, що діє на підставі довіреності №5683/02.02.01-22/08/17/23 від 29.12.2023 року щодо виконання рішення суду та надано наступні документи, а саме: копія рішення Миколаївської міської ради від 26.09.2024 року №37/26; копія наказу департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради від 04.10.2024 року №330; оголошення про конкурс з визначення суб`єкта сортування відходів, утворених у місті Миколаєві; роздруківка відомостей з Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів Державної казначейської служби України; копія договору про закупівлю від 16.11.2023 року №500; копія договору про надання послуг на розробку проектно- кошторисної документації від 27.09.2024 року №27/09/24-3; копія довіреності на підставі якої діє представник Миколаївської міської ради.

Згідно наданих Миколаївською міською радою доказів державним виконавцем встановлено, що рішення суду по справі №400/10642/23 від 26.09.2024 року про: Зобов`язання Миколаївської міської ради вчинити дії по забезпеченню будівництва лінії сортування твердих побутових відходів на існуючому полігоні ТПВ, розроблення проекту рекультивації кожної черги існуючого полігона побутових відходів, розроблення проекту будівництва нового полігону ТПВ не виконано та не надано доказів, що рішення суду не виконано, виконавчий документ по справі №400/10642/23 від 26.09.2024 року боржником не виконано без поважних причин, про що складено акт державного виконавця від 27.12.2024 року.

27.12.2024 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у сумі 5100,00 грн за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, якою зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

Не погодившись з вказаною постановою Миколаївська міська рада звернулася до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав, що Миколаївською міською радою вжито реальних заходів, спрямованих на забезпечення будівництва лінії сортування твердих побутових відходів на існуючому полігоні ТПВ, розроблення проекту рекультивації кожної черги існуючого полігона побутових відходів, розроблення проекту будівництва нового полігона ТПВ.

Також суд виснував, що Миколаївською міською радою детально роз`яснено головному державному виконавцю Відділу Максимовій О.О. чому протягом 10 робочих днів, як визначено у постанові про відкриття виконавчого провадження від 13.12.2024 року (ВП №76773712), неможливо виконати рішення суду та надані докази вчинення першочергових дій, необхідних для реального виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У статті 370 КАС України містяться аналогічні положення про те, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 01 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа №140/279/21.

Подібний підхід також був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки Суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01 лютого 2022 року у справі №420/177/20.

Відповідно до статті 1 Закону від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як, зокрема, постанови судів у адміністративних справах.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з частинами першої-третьої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, тобто встановленого 10-деного строку на виконання рішення суду, повинен особисто перевірити виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, підставою для застосування до боржника відповідальності, передбаченої статтею 75 Закону №1404-VIII, є невиконання ним рішення суду без поважних причин, встановлене державним виконавцем.

Поважними, у розумінні наведених норм Закону №1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №360/3573/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №360/4705/20 та у справі №360/4708/20.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2024 у справі №400/10642/23, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 08 січня 2025 року:

- визнано протиправною бездіяльність Миколаївської міської ради, що полягає у невиконанні Міської цільової програми поводження з побутовими відходами, затвердженої рішенням Миколаївської міської ради від 20.12.2019 №56/66, в частині невжиття заходів до будівництва лінії сортування твердих побутових відходів (далі - ТПВ) на існуючому полігоні ТПВ, розроблення проекту рекультивації кожної черги існуючого полігона побутових відходів, розроблення проекту будівництва нового полігону ТПВ;

- зобов`язано Миколаївську міську раду вчинити дії до забезпечення будівництва лінії сортування твердих побутових відходів на існуючому полігоні ТПВ, розроблення проекту рекультивації кожної черги існуючого полігона побутових відходів, розроблення проекту будівництва нового полігону ТПВ.

Заявою щодо виконання рішення суду від 25.12.2024 міська рада повідомила Відділ ДВС, що:

1. Фактично та юридично не може вчинити дії щодо забезпечення будівництва лінії сортування твердих побутових відходів на існуючому полігоні TBП, розроблення проекту рекультивації кожної черги існуючого полігону побутових відходів, розроблення проекту будівництва нового полігона ТПВ, оскільки Миколаївська міська рада делегувала свої повноваження щодо забезпечення будівництва лінії сортування твердих побутових відходів на існуючому полігоні ТПВ, розроблення проекту рекультивації кожної черги існуючого полігона побутових відходів, розроблення проекту будівництва нового полігона ТПВ департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради та комунальному підприємству «Миколаївкомунтранс»;

2. Щодо забезпечення будівництва лінії сортування твердих побутових відходів на існуючому полігоні ТПВ та розроблення проекту будівництва нового полігона ТПВ можемо прояснено, що повноваження щодо забезпечення будівництва лінії сортування твердих побутових відходів на існуючому полігоні ТПВ та розроблення проекту будівництва нового полігона ТПВ Миколаївською міською радою делеговано департаменту житлово- комунального господарства Миколаївської міської ради;

2.1. Щодо вимог законодавства України, яких необхідно дотримуватися при забезпечення будівництва лінії сортування твердих побутових відходів на існуючому полігоні ТПВ та розроблення проекту будівництва нового полігона ТПВ зазначила, що :

- Миколаївською міською радою 26.09.2024 прийнято рішення №37/26 «Про затвердження Порядку функціонування комплексу по сортуванню побутових відходів у м. Миколаєві». Порядок функціонування комплексу по переробці та сортуванню побутових відходів у м. Миколаєві розроблено на основі Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про управління відходами», а також Розпорядження Кабінету Міністрів Українй від 08.11.2017 № 820-р «Про схвалення Національної стратегії управління відходами в Україні до 2030 року», ГБН В.2.2-1:2011 «Будинки і споруди. Підприємства сортування та перероблення твердих побутових відходів. Вимоги до технологічного проектування». Порядок має на меті реалізувати механізми сортування побутових відходів у м. Миколаєві у відповідності до вимог діючого законодавства;

- Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 08.02.2023 №40 затверджено Порядок погодження проекту завдання на проектування об`єктів будівництва та об`єктів міського середовища, а також результатів проектних робіт за такими завданнями уповноваженим органом містобудування та архітектури, реалізація яких здійснюється за кошти територіальної громади міста Миколаєва. Даний Порядок визначає механізм внутрішньої взаємодії розпорядників бюджетних коштів (виконавчих органів Миколаївської міської ради, комунальних підприємств, установ, організацій) під час розроблення проектної документації на будівництво та об`єктів міського середовища, а також розгляду результатів проектних робіт за такими завданнями на території міста Миколаєва (Миколаївської міської територіальної громади) у розрізі їх відповідності архітектурним та урбаністичним вимогам сучасного міста;

- Рішенням Миколаївської міської ради від 25.01.2024 №28/68 затверджено Положення про порядок організації створення, оновлення, перевірки топографо- геодезичних знімань та ведення єдиної цифрової топографічної основи території м. Миколаєва масштабу 1:500, 1:2000. Дане Положення встановлює загальний порядок організації створення, оновлення, перевірки топографо-геодезичних знімань та ведення єдиної цифрової топографічної основи території м. Миколаєва масштабу 1:500, 1:2000 відділом регулювання інженерної інфраструктури та картографії департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради.

- Розпорядженням Миколаївського міського голови від 27.03.2024 №62р затверджено Положення про порядок підготовки, планування та проведення закупівель товарів, робіт і послуг виконавчим комітетом, виконавчими органами, комунальними підприємствами, установами, організаціями Миколаївської міської ради. Дане Положення встановлює загальний порядок підготовки, планування та проведення закупівель товарів, робіт і послуг виконавчим комітетом, виконавчими органами, комунальними підприємствами, установами, організаціями Миколаївської міської ради.

3. Щодо строків дій, які необхідно вчинити для забезпечення будівництва лінії сортування твердих побутових відходів на існуючому полігоні ТПВ та розроблення проекту будівництва нового полігона ТПВ пояснено, що на території Полігону ТПВ, який розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Нова, 16 відсутнє вільне місце для будівництва сортувальної лінії. У межах територіальних межах міста Миколаєва відсутні земельні ділянки, які можливо використовувати для будівництва нового полігона ТПВ, ураховуючи всі норми ДЕН В.2.4-2-2005 «ПОЛІГОНИ ТВЕРДИХ ПОБУТОВИХ ВІДХОДІВ Основні положення проектування», затвердженого Наказом Держбуду України від 17.06.2005 р. № 101 і надано чинності з 1 січня 2006 року. Ураховуючи дану ситуацію, Миколаївська міська рада та департамент житлово- комунального господарства Миколаївської міської ради неодноразово зверталися до Миколаївської обласної військової адміністрації Миколаївської обласної державної адміністрації щодо виділення Миколаївській територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради земельної ділянки для будівництва нового полігона ТПВ. На разі, департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради має попередні домовленості із Миколаївською обласною військовою адміністрацією Миколаївської обласної державної адміністрації про виділення земельної ділянки на території Веснянської об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області для будівництва нового полігона ТПВ. Але стверджувати про повноцінне виділення ради земельної ділянки для будівництва нового полігона ТПВ на сьогодні неможливо, до поки не буде вирішено питання із будівництва лінії сортування твердих побутових відходів на існуючому полігоні ТПВ.

До того ж, процес забезпечення будівництва лінії сортування твердих побутових відходів на існуючому полігоні ТПВ та розроблення проекту будівництва нового полігона ТПВ є довготривалим та виходить за межі встановленого строку Закону України «Про виконавче провадження» та постанови про відкриття виконавчого провадження № 76773712 від 13.12.2024 видану ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУ МЮ (м. Одеса).

4. Щодо розроблення проекту рекультивації кожної черги існуючого полігона побутових відходів роз`яснено, що повноваження щодо розроблення проекту рекультивації кожної черги існуючого полігона побутових відходів Миколаївською міською радою делеговано комунальному підприємству «Миколаївкомунтранс».

Висновуючи на підставі зазначеного, що Миколаївською міською радою доведено у судовому порядку вжиття реальних заходів, спрямованих на забезпечення будівництва лінії сортування твердих побутових відходів на існуючому полігоні ТПВ, розроблення проекту рекультивації кожної черги існуючого полігона побутових відходів, розроблення проекту будівництва нового полігона ТПВ, судом першої інстанції було залишено по за увагою те, що Верховний Суд у постанові від 08 січня 2025 року у справі №400/10642/23 погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності протиправної бездіяльності Миколаївської міської ради щодо невиконання Міської цільової програми поводження з побутовими відходами на 2020-2022 роки, затвердженої рішенням Миколаївської міської ради від 20.12.2019 №56/66 у п. 57, 58 зазначив, що саме місцеві ради зобов`язані забезпечити фінансування заходів Програми, а тому відсутність таких видатків як раз і є доказом протиправної бездіяльності відповідача в частині, що стосується забезпечення виконання заходів Програми відносно існуючого полігону ТПВ.

Між тим, Миколаївська міська рада на підтвердження виконання судового рішення по справі №400/10642/23 щодо забезпечення відповідного фінансування доказів не надала. Тобто протиправну бездіяльність не припинила, що свідчить, що судове рішення у відповідній частині відповідачем не виконано.

Також колегія суддів критично ставиться до доводів міської ради про неможливість вчинити дії щодо забезпечення будівництва лінії сортування твердих побутових відходів на існуючому полігоні TBП, розроблення проекту рекультивації кожної черги існуючого полігону побутових відходів, розроблення проекту будівництва нового полігона ТПВ у зв`язку із делегуванням своїх повноважень департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради та комунальному підприємству «Миколаївкомунтранс», оскільки відповідні рішення міська рада прийняла вже після набрання постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2024 у справі №400/10642/23 законної сили.

Відтак, зазначені доводи Миколаївської міської ради не можуть бути визнані судом поважними підставами для невиконання нею рішення суду.

Таким чином колегія суддів не може погодитися з висновком суджу першої інстанції про протиправність спірної постанови державного виконавця про накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення, адже у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі та у межах повноважень, встановлених Законом №1404-VIII. Зворотного Миколаївської міської радою не доведено, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Резюмуючи все викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 287, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївського області Південного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення суду, яким у задоволенні адміністративного позову Миколаївської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання рішення таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України та скасування постанови відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов