Справа № 355/664/25
Суддя: Цирулевська М. В.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 355/664/25
Провадження № 2-а/355/18/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року селище Баришівка

Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Цирулевської М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Верби Ю. О.,

представника відповідача Даниленка Б. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Баришівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

10.04.2025 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі також відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 , РТЦК) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За доводами позовної заяви, 09 січня 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесено постанову № 34 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000,00 грн.

Означена постанова прийнята на підставі та з урахуванням протоколу № 1 про адміністративне правопорушення від 02.01.2025, складеного старшим інструктором ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

За фабулою протоколу, ОСОБА_1 12 грудня 2024 року о 14 годині 00 хвилин, в особливий період під час мобілізації, не з`явився до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_4 у строки, зазначені в отриманій повістці, чим порушив ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Обґрунтування заявлених позовних вимог зводиться до відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки за фабулою обвинувачення означеної постанови № 34 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 09.01.2025 вказано про порушення позивачем саме ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції означеного Закону від 30.03.2023), аналіз змісту якої дає підстави дійти висновку, що нею не передбачено обов`язку з`явитися на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих повістках, оскільки про такий обов`язок йдеться в ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Разом з цим, позивачу не інкримінується порушення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач станом на 12 грудня 2024 року (на час вручення повістки, як вказано в протоколі) вже перебував на військовому обліку.

Тобто, ОСОБА_1 не міг допустити порушення вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за будь-яких умов.

За доводами позовної заяви, фабула протоколу про адміністративне правопорушення та постанови у справі про адміністративне правопорушення не відповідають формальному змісту, що є самостійною підставою для скасування постанови № 34 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 09.01.2025.

Окремо позивач зазначає про порушення, допущені при складенні протоколу про адміністративне правопорушення: з 12 грудня 2024 року (час, коли, як стверджує відповідач, позивач мав з`явитися за викликом по повістці) до моменту складання протоколу (02.01.2025) минуло понад 24 години, що вказує на порушення строків, визначених ч. 2 ст. 254 КУпАП; позивач має зареєстроване місце проживання, яке з початку повномасштабного вторгнення РФ не змінював, разом з цим відповідач не вживав заходів для притягнення позивача до адміністративної відповідальності включно в строки, визначені законом, повідомлень про необхідність явки до РТЦК для оформлення адміністративних матеріалів позивач не отримував, а тому підстави для складення протоколу від 02.01.2025 були відсутні.

Позивач вважає, що відповідач не довів до його відома інформацію про необхідність прибути за вказаною вище повісткою на 12.12.2024, та відсутні будь-які докази на підтвердження правомірності винесеної постанови, оскільки немає достатніх відомостей про факт належної фіксації допущеного правопорушення, а також відсутні докази на підтвердження того, що позивач в порядку статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» отримував повістку і не прибув у призначений час.

Позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову № 34 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 09.01.2025, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 . Також позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, зводяться до такого:

- твердження позивача про те, що відповідач не довів до його відома інформацію про необхідність прибути за вказаною повісткою на 12.12.2024, а також що відсутні будь-які докази на підтвердження правомірності винесеної постанови, оскільки немає належної фіксації допущеного правопорушення, та відсутні докази на підтвердження того, що позивач в порядку статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» отримував повстку і не прибув до у призначений час, не відповідають дійсності, оскільки в оскаржуваній постанові викладено суть адміністративного правопорушення;

- позивачу було надіслано поштою повістку № 1514494 від 29.11.2024; згідно форми 20, лист повернуто відправнику із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», отже позивача було оповіщено належним чином;

- твердження позивача про те, що він не міг допустити порушення ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з огляду на те, що станом 12.12.2024 (на час вручення повістки, як вказано у протоколі) вже перебував на військовому обліку, є суперечливим, адже частиною першою ст. 22 означеного Закону визначені різні цілі виклику, а не лише взяття на військовий облік.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 14.04.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків.

25.04.2025 до канцелярії суду представником позивача, адвокатом Чередніченко Н. В. подано клопотання про усунення недоліків позовної заяви із наданням квитанції про доплату судового збору в розмірі 605,60 грн та з позовною заявою із викладенням в її тексті клопотання про поновлення строку на оскарження постанови № 34 від 09.01.2025 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 28.04.2025 задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із позовною заявою та поновлено пропущений позивачем строк звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Означеною вище ухвалою суду відкрито провадження у цій справі, витребувано у:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 копії всіх наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, складених відносно ОСОБА_1 та за результатами розгляду яких було винесено спірну постанову № 34 від 09.01.2025;

- Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 77562001, відкритого постановою від 19.03.2025, з примусового виконання постанови № 34 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 09.01.2025. Витребувані копії документів та інформацію ухвалено надати суду не пізніше 13:00 год 07 травня 2025 року

29.04.2025 представником позивача, адвокатом Чередніченко Н. В. через систему «Електронний суд» подані пояснення по справі (щодо відсутності доказів вручення повістки із особистим підписом позивача про її отримання, відсутній відеозапис процесу вручення повітки чи ознайомлення з її змістом, відсутність акту про відмову від її отримання, відсутність зворотнього повідомлення від установи поштового зв`язку про її надсилання).

05.05.2025 із супровідним листом від 30.04.2025 № 9567 від Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) на виконання ухвали Баришівського районного суду Київської області від 28.04.2025 надійшли копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 77562001 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 34000 грн.

У судове засідання 07.05.2025 не з`явився представник відповідача, відтак, судове засідання відкладено на 04.06.2025.

04.06.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення проти позову; відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 04.06.2025 оголошено перерву до 15.08.2025 у зв`язку з ненадходженням витребуваних документів.

15.08.2025 представником відповідача подано пояснення щодо неможливості направлення представника у судове засідання 07.05.2025, а також виконання вимог ухвали Баришівського районного суду Київської області від 28.04.2025 в частині витребування копій всіх наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, складених відносно ОСОБА_1 , за результатами розгляду яких було винесено спірну постанову № 34 від 09.01.2025. До означених пояснень долучено витребувані судом документи.

У судовому засіданні 15.08.2025 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи, оголошено перерву до 22.08.2025.

У судовому засіданні 22.08.2025 сторони підтримали доводи, викладені у їх заявах по суті, підтримали подані ними процесуальні документи. Представник позивача, адвокат Чередніченко Н. В. наголосила на невідповідності викладених у постанові № 34 фактичних обставинах справи правовій кваліфікації діяння, з огляду на приписи ч. 1 ст. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та процесуальних документах відповідача. Свою позицію мотивував, зокрема, тим, що ОСОБА_1 повістка була надіслана у передбачений законодавством спосіб.

Судом задоволено клопотання представника відповідача, оголошено перерву до 05.09.2025 для надання оригіналів належних доказів на підтвердження отримання позивачем повістки.

У судовому засіданні 05.09.2025 представник відповідача не надав суду для огляду конверта з рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення, який надсилався ОСОБА_1 , копію якого було долучено до матеріалів справи, зазначивши, що оригінал конверту віднайти не вдалося.

У судовому засіданні 05.09.2025, після переходу до стадії ухвалення судового рішення, суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення 09.09.2025 о 15:00 год.

В судовому засіданні 09.09.2025 ухвалено та оголошено повне рішення суду в цій справі.

ІІІ. Обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до відмітки в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Баришівським РВ ГУ МВС України в Київській області 18.11.1997 (а.с. 11), починаючи з 20.02.2002 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку, ВОС 100182, номер в реєстрі «Оберіг» НОМЕР_2 . Звання: старший сержант. Дата ВЛК: 19.07.2024. Постанова ВЛК: придатний до служби у в/ч забезпечення, (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. Адреса проживання: АДРЕСА_1 . Зазначені дані щодо контактного номеру телефону. Дата уточнення даних: 10.01.2025.

Відповідно до протоколу № 1 про адміністративне правопорушення від 02.01.2025, складеного старшим інструктором ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 (надалі також Протокол № 1 від 02.01.2025, протокол), 12 грудня 2024 року о 14 годині 00 хвилин громадянин ОСОБА_1 в особливий період, під час мобілізації не з`явився до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_6 у строки, зазначені в отриманій ним повістці, чим порушив частину 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (в редакції від 18.05.2024), чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

В графі пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються особою, яка притягується до відповідальності, міститься власноруч зроблений допис такого змісту: « ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_7 в зв`язку з тим, що не отримав повістку та не знав про її існування. Коли дізнався про розшук самовільно прибув до даного відділення».

Згідно з постановою № 34 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 09 січня 2025 року, винесеною ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 (надалі також Постанова № 34, постанова), ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

За змістом означеної постанови:

«згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 02 січня 2025 року № 1, 12 грудня 2024 року, о 14 год. 00 хв., громадянин ОСОБА_1 , в особливий період, під час мобілізації не з`явився до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_6 у строки, зазначені в отриманій ним повістці, чим порушив частину 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (в редакції від 30.06.2023), чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП».

Вказана вище постанова містить відмітку про набрання нею 19.01.2025 законної сили, при цьому в ній відсутня відмітка про її отримання ОСОБА_1

19.03.2025 головним державним виконавцем Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Качур Тетяною Миколаївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №77562001 з примусового виконання постанови № 34, виданої 09.01.2025 ІНФОРМАЦІЯ_8 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 34000 грн 00 коп.

Згадане вище виконавче провадження було відкрите на підставі заяви начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 від 14.03.2025 за вих. №УП/2/1555.

З наданих Баришівським відділом державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) на виконання ухвали Баришівського районного суду Київської області від 28.04.2025 в частині витребування доказів копій матеріалів виконавчого провадження № 77562001 вбачається, що державним виконавцем було вчинено низку передбачених законом дій, спрямованих на примусове виконання Постанови № 34 від 09.01.2025, зокрема, скеровано необхідні запити, винесено постанову про арешт коштів боржника від 19.03.2025, постанову про арешт майна боржника від 29.04.2025.

Представником відповідача долучено до відзиву на позовну заяву копію повістки №1514494 (дата накладання кваліфікованого електронного підпису 29.11.2024) на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , про необхідність з`явитися 12.12.2024 о 14:00 годині, місце явки за викликом: АДРЕСА_3 , для уточнення даних при ІНФОРМАЦІЯ_9 (Баришівка).

Протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, яким підписано означену вище повістку, представником відповідача не подано та до матеріалів справи не долучено.

З метою підтвердження дотримання вимог чинних нормативно-правових актів щодо вручення позивачу повістки до відзиву відповідачем долучено копію Довідки про причини повернення/досилання Ф. 20 АТ «Укрпошта», з частково відображеною копією штрихкодового ідентифікатора поштового відправлення.

Документ аналогічного змісту міститься і в наданій на виконання ухвали суду про витребування доказів ІНФОРМАЦІЯ_10 копії справи № 34 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Не погодившись із Постановою № 34, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відтак, суд констатує, що зміст спірних правовідносин у даній справі полягає у притягненні позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, з тих підстав, що позивач в порушення вимог законодавства не з`явився до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_4 у строки, зазначені в отриманій повістці.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства (надалі також КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, що підтверджено належними доказами.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Нормами п. 12-13 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (надалі також Положення № 154) передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.

За змістом пункту 2 Розділу I Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 (надалі також Інструкція), уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1, 211 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із вимогами ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За частиною 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

В силу приписів статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також регулювання загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII, частиною 1 статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частини 7 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Норми законодавства, які зазначені як порушені позивачем у Протоколі № 1 та у Постанові № 34:

З фабули оскаржуваної постанови вбачається, що позивачу інкриміновано порушення вимог ч. 1 ст. 22 Закону України«Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ (в редакції від 30.06.2023), при цьому у Протоколі № 1 міститься посилання на порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 22 Закону України«Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ (в редакції від 18.05.2024).

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ (в редакції від 18.05.2024) громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

В свою чергу, як передбачено ч. 3 ст. 22 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються: 1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; 2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку; 3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; 4) місце, день і час явки за викликом; 5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; 6) реєстраційний номер повістки; 7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

V. Висновки суду, оцінка аргументів, наведених учасниками справи.

За результатами судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме за неявку до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_4 у строки, зазначені в отриманій повістці, чим, за доводами відповідача, позивач порушив ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Визначальним для розгляду даної справи є встановлення підставності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У межах розгляду цієї справи суду належить здійснити перевірку постанови відповідача як рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет її відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення, а саме: об`єктивної сторони, об`єкта, суб`єктивної сторони (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкта. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Щодо суті адміністративного правопорушення, вчинення якого інкримінується позивачу, суд зазначає та виснує таке.

Диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є бланкетною, тобто, вона описує або називає адміністративне правопорушення, однак для повного визначення його ознак відсилає до положень інших нормативно-правових актів.

Аналіз змісту ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» дає підстави для висновку про те, що означеною нормою передбачено випадки, які зобов`язують особу з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, тобто, мету такого виклику, а саме: для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Як передбачено п. 92 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 352 від 2.03.2002, збірний пункт створюється обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки з метою: організованого відправлення призваних громадян на строкову військову службу до військових частин; перевірки правильності призначення призовників до Збройних Сил та інших військових формувань; формування військових команд призовниками; передачі призваних громадян на строкову військову службу представникам військових частин, які прибули для їх прийняття і супроводження; забезпечення призваних громадян на строкову військову службу всім необхідним на час перевезення їх до місця призначення. Збірний пункт спрямовує свою роботу на запобігання випадкам направлення до Збройних Сил та інших військових формувань громадян, непридатних до військової служби за станом здоров`я, призовників, які мають право на відстрочку від призову, а також таких, що не відповідають встановленим вимогам служби у відповідних військових частинах. Збірний пункт може створювати резерв призовників на кожну команду в необхідній кількості з числа тих, що відправляються в командах. Резерв використовується в міру потреби для поповнення команд у разі повернення окремих осіб із числа призваних громадян на строкову військову службу за станом здоров`я або інших обставин. Повернення осіб, придатних до військової служби, назад до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки без відповідних підстав (рапортів старших команд, начальника відділення професійного психологічного відбору, начальника відділення формування) або інших законних причин забороняється.

При цьому, обов`язок під час мобілізації військовозобов`язаних та резервістів, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях встановлений ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ.

З дослідженої судом копії повістки від 29.11.2024 вбачається, що зазначеною в ній метою виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_7 12.12.2024 о 14:00 годині, є «уточнення даних при ІНФОРМАЦІЯ_9 (Баришівка)».

Насамперед, суд зауважує про невідповідність зазначеної у повістці мети виклику вимогам ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», якою встановлений чіткий та вичерпний перелік випадків (мети), за яким здійснюється виклик саме до РТЦК.

Крім того, під час судового розгляду судом встановлено, що станом на листопад 2024 року ОСОБА_1 було уточнено дані військово-облікового документа, 19.07.2024 ним було пройдено ВЛК, про що свідчить відповідна відмітка в реєстрі «Оберіг».

Відтак, за умови отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою уточнення даних військово-облікового документа у позивача, який такі дані попередньо уточнив, обґрунтовано виникло легітимне переконання щодо відсутності у нього обов`язку повторно вчиняти ті ж дії, з огляду на те, що жодних змін у таких даних не відбулося.

Доказів протилежного (зміни облікових даних позивача) відповідачем не надано.

Окремо та безвідносно до вищевикладеного суд зазначає, що приміткою до статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення вказано, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_3 є органом адміністрування/органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (надалі також Закон про держреєстр) органи адміністрування Реєстру, серед іншого, забезпечують взаємодію щодо ведення Реєстру, контролюють повноту, відповідність та своєчасність внесення інформації, наданої державними органами, контролюють виконання рішень Держателя та розпорядника Реєстру. Орган адміністрування Реєстру має доступ до статистичних відомостей Реєстру.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 14 означеного Закону актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Суд зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів того, що у ІНФОРМАЦІЯ_11 , як органом адміністрування/ведення Реєстру, були відсутні відповідні персональні дані позивача, отримані у порядку інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, в тому числі, зазначені вище.

При цьому, суд констатує, що відповідачем не тільки не надано доказів неможливості отримання відповідних персональних даних від означених органів державної влади, а й навіть звернення відповідача до таких державних органів для отримання відповідної інформації/персональних даних позивача.

Відтак, з огляду на все вищевикладене, суд виснує, що відповідач не надав суду доказів, з яких можна було б встановити, що примітка до статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення у розглядуваному випадку не застосовується, що, своєю чергою, уможливило б притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Окремо суд також зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено вчинення ОСОБА_1 конкретного діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

З огляду на бланкетний характер диспозиції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, при посиланні на нормативну підставу, тобто при посиланні на конкретну норму закону, порушення якої ставиться у вину позивачу, суб`єкт, уповноважений на винесення постанови про адміністративне правопорушення, здійснив посилання на ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», при цьому розкривши зміст ч. 3 ст. 22 означеного Закону, що не може бути витлумачене як належне виконання вимог ст. 283 КУпАП щодо змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення, яка, серед іншого, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Суд вважає, що ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 допустив неправильну кваліфікацію правопорушення, вчиненого позивачем.

Помилка правової кваліфікації не є формальними недоліками постанови, а свідчить про притягнення до відповідальності за вчинення іншого правопорушення.

При цьому, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Окремо суд зазначає, що суб`єктом притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не доведено наявність суб`єктивної сторони складу відповідного правопорушення, а саме вини/умислу позивача щодо неявки до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_4 у строки, зазначені в отриманій повістці, з огляду на послідовні пояснення позивача, що він оновив відповідні дані, а повістку про виклик на 12.12.2024 не отримував.

В аспекті означеного суд зауважує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

За цих обставин, суд виснує, що в межах цієї справи відповідач не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а суд із наявних у справі матеріалів не встановив обставин, які б свідчили про зворотнє.

Щодо заперечення позивачем факту отримання ним повістки від 29.11.2024 та порушення відповідачем порядку її надсилання, суд зазначає таке.

Підпунктом 1 пункту 27 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 (в редакції від 04.10.2024, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі також Порядок № 560), передбачено, що під час мобілізації громадяни викликаються з метою: 1) до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби .

Звідси, суд виснує, що повістка з метою уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки та повістка з метою явки до збірного пункту не є тотожними, зважаючи на відмінну мету.

Як передбачено п. 28, 29 Порядку № 560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1). У повістці зазначаються: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка; найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку; мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; місце, день і час явки за викликом; найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оформлених на бланку. Такі повістки скріплюються гербовою печаткою; прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; реєстраційний номер повістки; роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

В силу приписів п. 30-3 Порядку № 560 у разі надсилання повістки, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення, на такому відправленні повинні зазначатися штриховий кодовий ідентифікатор оператора поштового зв`язку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається повістка. В описі вкладення зазначається інформація про найменування поштового відправлення, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається поштове відправлення, найменування вкладення із кількістю аркушів, власне ім`я та прізвище керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, інформація про дату накладення кваліфікованого електронного підпису.

Матеріали справи містять копію повістки № 1514494 (дата накладання кваліфікованого електронного підпису 29.11.2024) на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про необхідність з`явитися 12.12.2024 о 14:00 годині, місце явки за викликом: АДРЕСА_3 , для уточнення даних при ІНФОРМАЦІЯ_9 (Баришівка).

Як зазначав суд у розділі ІІІ цього рішення суду, з метою підтвердження дотримання вимог чинних нормативно-правових актів щодо вручення позивачу повістки до відзиву відповідачем долучено копію Довідки про причини повернення/досилання Ф. 20 АТ «Укрпошта», з частково відображеною копією штрихкодового ідентифікатора поштового відправлення.

Документ аналогічного змісту міститься і в наданій на виконання ухвали суду про витребування доказів ІНФОРМАЦІЯ_10 копії справи № 34 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Зважаючи на те, що шрихкодовий ідентифікатор на копії конверта відображений не повністю, перевірити відомості про надсилання/отримання/повернення означеного поштового відправлення за допомогою даних офіційного вебсайту АТ «Укрпошта» не видається можливим.

Для огляду в судове засідання оригінал означеного вище конверта представником відповідача надано не було, незважаючи на надані йому для цього час та процесуальну можливість. Більше того, в судовому засіданні 05.09.2025 представником відповідача було констатовано фактичну відсутність оригіналу поштового конверта із оригіналом повістки, направленої позивачу.

Відтак, суд констатує, що відповідачем належними та допустимим доказами не підтверджено факт повідомлення позивача у порядку та спосіб, встановлені Порядком № 560 (у редакції від 04.10.2024, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) про виклик до відповідного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки при надсиланні повістки, копія якої міститься в матеріалах цієї справи.

Разом з тим, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання (п.п. 2 п. 41 Порядку № 560).

Суд констатує відсутність належних доказів підтвердження оповіщення про виклик позивача до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що було б здійснено відповідно до положень п.п. 2 п. 41 Порядку №560, що виключає один із елементів складу інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Конституційний Суд України, розвиваючи практику застосування статті 8 Основного Закону України, указав, що верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій держави. Верховенство права як нормативний ідеал, до якого має прагнути кожна система права, і як універсальний та інтегральний принцип права необхідно розглядати, зокрема, у контексті таких основоположних його складових: принцип законності, принцип юридичної визначеності, принцип справедливого суду. Верховенство права означає, що органи державної влади обмежені у своїх діях заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах, і, відповідно, суб`єкт правозастосування може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат (абзаци 3, 4, 6 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019).

Принцип юридичної визначеності як складова конституційного принципу верховенства права є сукупністю вимог до організації та функціонування системи права, процесів правотворчості та правозастосування у спосіб, який забезпечував би стабільність юридичного становища індивіда. Зазначеного можна досягти лише шляхом законодавчого закріплення якісних, зрозумілих норм (абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 6 червня 2019 року № 3-р/2019).

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-2/2016).

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

Принцип легітимних очікувань властивий, головним чином, для публічно-правових спорів, що вирішуються адміністративними судами, оскільки у сукупності з принципами правової визначеності та належного урядування створює надійну основу для гарантування реалізації в Україні основної ідеї/мети системи адміністративних судів.

Відтак, узагальнюючи, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 , належно виконавши покладений на нього обов`язок щодо уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки, маючи належне правове підґрунтя, очікував, що відповідний суб`єкт владних повноважень буде діяти у межах та у спосіб, встановлені законом, керуватиметься у своїй діяльності принципом верховенства права, який, зокрема, означає, що органи державної влади обмежені у своїх діях заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах, і, відповідно, суб`єкт правозастосування може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат.

Суд вважає доведеними доводи позовної заяви щодо недотримання суб`єктом владних повноважень (відповідачем) регламентованих вимог та процедури як щодо мети, форми та змісту, так і щодо порядку надсилання повістки про виклик позивача до РТЦК.

Стосовно доводів позовної заяви про допущення відповідачем процесуальних порушень як при складанні протоколу, так і при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд зазначає та виснує таке.

Частиною 2 ст. 254 КУпАП встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Факт виявлення порушення - це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення, тобто моментом виявлення адміністративного правопорушення є момент отримання інформації про таке правопорушення уповноваженими особами (особою чи органом державної влади) та не може ототожнюватися із часом зібрання усіх необхідних матеріалів перевірки. Складання адміністративного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення є окремою процесуальною дією. Сам протокол фактично є суб`єктивним викладом свого бачення уповноваженою особою та фіксація обставин певної події на основі наявних доказів.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.02.2019 у справі №149/2498/17, днем виявлення правопорушення необхідно вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.

Відтак, зважаючи на те, що позивач не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_7 за повісткою 12.12.2024 о 14 :00, відповідачу стало відомо про цей факт того ж дня, що можна вважати моментом виявлення вчиненого правопорушення.

Разом з тим, протокол № 1 було складено 02.01.2025, тобто з порушенням визначеного ч. 2 ст. 254 КУпАП строку.

Відтак, недотримання процесуальних вимог щодо строку складання адміністративного протоколу свідчить про відсутність процесуальної підстави як складової підстави для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Додатково суд зазначає про недотримання відповідачем процедури розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та незабезпечення дотримання прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, зокрема, з наданих суду доказів не вбачається, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відбувся за участю ОСОБА_1 , якому була б надана можливість надати особисті пояснення, а також здійснити захист своїх інтересів за допомогою фахівця в галузі права або адвоката.

Означене підтверджується тим, що наявний в адмінматеріалі примірник Постанови №34 не містить підпису ОСОБА_1 про її отримання. Представником відповідача не спростовані жодним чином твердження позивача про те, що, прибувши 09.01.2025 до РТЦК для участі у розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач не зміг взяти участь у процесу розгляду справи; більше того, позивач був повідомлений про відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності та отримання відповідної постанови не в ІНФОРМАЦІЯ_12 ( АДРЕСА_3 ), а у другому відділі означеного РТЦК (в м. Баришівка). Звернувшись до останнього, позивач отримав повторну інформацію, що справа про притягнення його до адміністративної відповідальності буде закрита.

Зважаючи на все вищевикладене, відповідачем не спростовано доводи позивача про ознайомлення його із змістом/текстом та отримання оскаржуваної постанови № 34 лише 07.04.2025 після звернення позивача до відповідного відділу ДВС.

Отже, суд констатує, що позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та ст. 268 КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, скористатися професійною правничою допомогою.

При цьому, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі №676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а вказує на те, що орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, повинен вжити заходів для забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення та дотриматись вимог щодо реалізації прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Відтак, суд доходить висновку щодо недотримання відповідачем вимог ст. 268 КУпАП, в тому числі, права на захист позивача, що окремо свідчить про наявність підстав для визнання Постанови № 34 протиправною та її скасування.

У ч. 2 ст. 77 КАС України закріплений обов`язок саме суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач, доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, та не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що під час прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

З огляду на означене суд відзначає, що відповідач не виконав обов`язок доказування, який на нього покладено згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України.

На обов`язок доведення саме відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 у справі № 537/4012/16-а, від 08.11.2018 у справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року у справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 у справі № 524/7184/16-а.

За таких обставин суд виснує, що наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та, відповідно, правомірність спірної постанови відповідачем не доведена.

Також суд виснує, що відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не забезпечено дотримання прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, в межах розгляду цієї справи за результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП суд встановив необґрунтованість та неправомірність такого рішення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналізуючи всі доводи позовної заяви, суд також бере до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання спірної постанови протиправною та її скасування із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Відтак, позов у цій справі підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з цим позовом позивачем понесено судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Зважаючи на результат розгляду справи, витрати в розмірі 1211,20 грн підлягають стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Зважаючи на все вищевикладене, керуючись ст. 3, 9, 19, 20, 72-77, 139, 241-247, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 № 34 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 09.01.2025, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Закрити справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Дані відносно позивача:

ОСОБА_1 .

РНОКПП: НОМЕР_3 .

АДРЕСА_2 .

Дані відносно відповідача:

ІНФОРМАЦІЯ_10 .

код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 .

АДРЕСА_4 .

Суддя

Баришівського районного суду

Київської області Марина ЦИРУЛЕВСЬКА