Справа № 480/11112/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій просить:
Свої вимоги мотивує тим, що постанова №342796 від 10.07.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу №342796 була винесена без його участі.
Зокрема, у постанові було зазначено, що місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , однак вказана адреса не має жодного відношення до діяльності позивача, оскільки згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань його правильною адресою є « АДРЕСА_2 ».
Крім того, місце його проживання з 19.07.1995 р. також зафіксовано у паспорті.
Таким чином, справа про порушення була розглянута не у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання і про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання не була повідомлена під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
Так, відповідач направив 30.06 2023 р. повідомлення про час та місце розгляду справи на 10.07.2023р. на іншу адресу, навіть не дочекався інформації про повернення листа через неотримання листа та формально підійшов по виконання обов`язкових вимог п. 26 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.1 1.2006 №1567, не переконався в отриманні рекомендованого листа, розглянув справу щодо позивача за його відсутності та прийняв протиправну постанову.
Такий порядок розгляду справи позбавив позивача надати документи, які вимагалися представником відповідача, що були наявні під час перевірки, та з`ясувати дійсні фактичні обставини перевірки, через які такі документи не були оглянуті під час складання акту №АР023287.
Так, таблиця вартості проїзду разом із схемою маршруту висить в автобусі на видному для пасажирів місці спереду автобусу (фото доказ буде наданий пізніше через знаходження автобусу за межами міста Суми на час складання та подання позовної заяви). Водій перед виїздом на лінії пройшов обов`язків технічний контроль та мав протокол перевірки технічного стану. Наявність всіх документів може підтвердити сам водій, якій керував автомобілем під час перевірки - ОСОБА_2 , що повідомить відсутності бажання перевіряючих зайти до автобусу та переконати в наявності документів, що вимагалися.
До того ж, відповідач взагалі не мас повноважень перевіряти наявність або відсутність протоколу перевірки технічного стану.
Виключно органи Національної поліції наділені повноваженнями перевіряти та розглядають справи про адміністративні правопорушення відносно громадян - суб`єктів господарської діяльності випуску на лінію транспортних засобів, технічний стан яких не відповідає встановленим вимогам або без необхідних документів проходження обов`язкового технічного контролю відповідно до ст. 128 та ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за що передбачена відповідальність в розмірі 680 грн, до якої не було притягнуто позивача поліцейськими, які були на місці перевірки.
Отже, під час винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідачем було порушено процедуру розгляду справи, тим самим порушено право позивача на справедливий розгляд справи та надання доказів відсутності правопорушення, адже відповідач належним чином не повідомив позивача про час та місце розгляду справи, розглянув справу за відсутністю ОСОБА_1 , внаслідок чого порушив законодавство.
Таким чином, постанова №342796 від 10.07.2023 р., яка винесена з порушенням законодавства, на думку позивача, є протиправною та підлягає скасуванню.
Ухвалою від 02.10.2023р. заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Кузнєцова Артема Сергійовича, подану до подання позовної заяви, про забезпечення позову задоволено.
13.10.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Залучено до розгляду справи у якості другого відповідача - Відділ Державного нагляду (контролю) у Сумській області.
Від представника відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив (а.с.31-37), в якому у задоволенні позову просив відмовити, оскільки під час проведення перевірки, на момент складання акта про проведення перевірки, у водія транспортного засобу були відсутні документи, а саме: схема маршруту, протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, таблиця вартості проїзду, чим порушено ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», транспортний засіб не значиться в Єдиному комплексі інформаційних систем Укртрансбезпеки як засіб провадження господарської діяльності ліцензіата.
Відсутність необхідних документів визначених, положеннями Закону №2344-ІІІ та Порядком № 1567, на момент проведення рейдової перевірки була відображена в акті від 21.06.2023р. №АР023287.
Так, під час перевірки було виявлено порушення вимог статті 60 Закону України« Про автомобільний транспорт».
Пояснення водія про причини порушення: «ознайомлений, копію одержав».
Зазначає, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу при розгляду цієї справи не позбавляє особу спростовувати вину у суді та внаслідок цього не може бути самостійною підставою для скасування постанови для скасування постанови про застосування адміністративно- господарського штрафу.
Адреса на яку було відправлено повідомлення про розгляд справи, а саме: АДРЕСА_3 , була вказана в документі пред`явленого водієм транспортного засобу, а саме в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
Інші адреси перебування позивача під час перевірки не повідомлялися.
При складанні акту проведення перевірки №АР 023287 від 21.06.2023 водій ОСОБА_2 поставив підпис про ознайомлення з актом та про отримання копії, що дає підстави вважати про повідомлення водієм перевізника та передачу йому складеного акту.
Отже, позивач достеменно знав за якою саме адресою зареєстрований транспортний засіб, який ним використовується у його господарській діяльності.
Водночас власником транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_3 згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 є син позивача - ОСОБА_3 (адвокат, свідоцтво №000552 від 05.11.2018).
Таким чином, відповідач повною мірою виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про дату, час та місце розгляду справи, проте його поштове відправлення не було отримано адресатом вчасно з незалежних від відповідача причин.
Позивач всупереч вимог пунктів 6-7 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1001, не зазначив актуальні дані щодо транспортних засобів, які використовуються останнім в господарській діяльності, зокрема актуальну адресу місця реєстрації, на яку відповідач міг би направити запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
А отже, жодні порушення порядку повідомлення позивача про розгляд справи зі сторони відповідача відсутні.
Надані до позову матеріали схема маршруту, протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, таблиця вартості проїзду не є юридично значимими документами для цілей визначення наявності необхідних документів на момент перевірки, оскільки останні були відсутні на місці події, а фактичні обставини зафіксовані в акті є первинним носієм доказової інформації.
Надання матеріалів згодом, навіть не у зв`язку з розглядом справи Укртрансбезпекою, жодним чином не спростовує та не змінює встановлених на місці події фактичних обставин, зафіксованих в акті проведення перевірки, не створює для цього акту наслідків юридично дефектного документу та не нівелює зафіксованих в акті обставин.
Тому, на думку представника відповідача, приймаючи оскаржувану постанову, орган державного контролю діяв у межах, у спосіб та на підставі повноважень, визначених чинним законодавством, внаслідок чого вона є правомірною та не має бути скасована.
Від представника відповідача - Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області відзиву на позовну заяву не надходило.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.
Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець та місцем проживання його згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця є « АДРЕСА_4 ».
Власником транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_3 згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 є син позивача - ОСОБА_3 (адвокат, свідоцтво №000552 від 05.11.2018).
При проведенні перевірки 21.06.2023р. о 07 год. 40 хв. в м. Суми вул. Роменська в районі АЗС «ANP» було здійснено рейдову перевірку на регулярному маршруті «Суми-Сула-Печище», транспортного засобу марки РУТА 20, державний номерний знак НОМЕР_3 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , який використовує ОСОБА_1 ( НОМЕР_4 ).
Під час проведення перевірки на момент складання акта про проведення перевірки у водія транспортного засобу були відсутні документи, а саме: схема маршруту, відсутній протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, таблиця вартості проїзду, чим порушено ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», транспортний засіб не значиться в Єдиному комплексі інформаційних систем Укртрансбезпеки як засіб провадження господарської діяльності ліцензіата.
Відсутність необхідних документів, визначених положеннями Закону №2344-ІІІ та Порядком № 1567, на момент проведення рейдової перевірки було вказано в акті від 21.06.2023р. №АР023287, де вказано про порушення позивачем вимог статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Адреса, на яку було відправлено повідомлення про розгляд справи, а саме: АДРЕСА_3 , була вказана в документі, наданим водієм транспортного засобу, а саме у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , оскільки інші адреси перебування позивача під час перевірки не повідомлялися.
10.07.2023 року була винесена постанова №342796 від 10.07.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу Державної служби України з безпеки на транспорті щодо ФОП ОСОБА_1 (далі - Постанова), який на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі - Положення № 103).
Відповідно до пункту першого Положення № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно із підпунктом 1 пункту 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті.
Відповідно до пункту 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Пунктом 5 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.2022 № 727).
Так, положеннями Порядку № 1567 врегульовано, що:
-державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України (пункт 2);
-органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи (пункт 3);
-державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (пункт 4);
-рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка (пункт 12);
-рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункт 14);
-рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку (пункт 19).
Крім того, пунктом 15 Порядку № 1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:
-наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
-виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Статтею 48 Закону № 2344-ІІІ обумовлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ навантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Таким чином, положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів.
Проте, долучені до матеріалів адміністративного позову документи не свідчать про пред`явлення всіх визначених вище документів на момент складання акта про проведення перевірки.
Статтею 39 Закону № 2344-ІІІ вказані документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для регулярних пасажирських перевезень;
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.
Відповідно до вимог пункту 21 Порядку № 1567, зазначено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт.
З аналізу положень статті 39 Закону № 2344-ІІІ вбачається, що перелік документів визначений зазначеною нормою для здійснення пасажирських перевезення не є вичерпним.
Проте, долучені до матеріалів адміністративного позову документи не свідчать про пред`явлення всіх визначених вище документів на момент складання акта про проведення перевірки.
Відповідно до вимог пункту 21 Порядку № 1567, зазначено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що
провела перевірку, складається акт.
Статтею 20 Закону №2344-ІІІ передбачені вимоги до транспортних засобів і частин до них, зокрема передбачено, що конструкція та технічний стан транспортних засобів, а також їх частини мають відповідати вимогам, порядок визначення яких установлює Кабінет Міністрів України, та забезпечувати:
безпеку людей, які користуються транспортними засобами чи беруть участь у дорожньому русі;
відповідність нормам стосовно викидів забруднювальних речовин, парникових газів, електромагнітних завад, рівню шуму та інших чинників негативного впливу на людину та довкілля;
запобігання пошкодженню транспортними засобами доріг та їх облаштування;
ефективне використання енергетичних ресурсів, частин і експлуатаційних матеріалів;
захист від незаконного використання транспортних засобів та запобігання пошкодженню вантажів;
збереження властивостей безпеки від моменту виготовлення транспортного засобу до його утилізації;
відповідність іншим вимогам законодавства.
Транспортні засоби та частини до них повинні відповідати вимогам нормативно- правових актів і конструкторської документації та мати маркування для їх ідентифікації.
Відповідно до ст. 23 Закону №2344-ІІІ контроль технічного стану транспортних засобів включає:
обов`язковий технічний контроль транспортних засобів;
перевірку технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками.
Перевірку технічного стану транспортних засобів під час обов`язкового технічного контролю транспортних засобів здійснюють суб`єкти господарювання, визначені відповідно до Закону України «Про дорожній рух» в порядку, який встановлює Кабінет Міністрів України.
Відповідно до статті 34 Закону №2344-ІІІ передбачені вимоги до автомобільного перевізника.
Автомобільний перевізник повинен:
- виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;
- утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;
- забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;
- забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;
- організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;
- забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;
- забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;
- забезпечувати безпеку дорожнього руху;
- забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
У період між обов`язковими технічними контролями відповідність технічного стану транспортних засобів вимогам законодавства забезпечує перевізник.
Порядок проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.
Перевірка технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками здійснюється в порядку, який визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту. Процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації визначає Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 №137 (далі - Порядок №137).
Відповідно до п. 1 Порядку №137 обов`язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, крім таких:
1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:
для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;
для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тони, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;
для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.
На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.
З аналізу положень статті 39 Закону № 2344-Ш вбачається, що перелік документів визначений зазначеною нормою для здійснення пасажирських перевезення не є вичерпним.
Абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Штрафна санкція застосована до позивача, відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є адміністративно-господарським штрафом.
Як наслідок, за порушення вимог додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було складено постанову від 10.07.2023р. №342796.
Водночас, пунктами 25, 26 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
В листі було зазначено, що в разі не прибуття в зазначений час справа буде розглянути за відсутності позивача.
Відповідно до даних трекінгу Укрпошти вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено ОСОБА_1 17.05.2023р., 18.05.2023р. відправлення знаходилось у точці видачі/доставки, а 19.05.2023р. відправлення не було вручене під час доставки.
На розгляд справи про порушення 10.07.2023р. позивач не з`явився. Жодних заперечень, пояснень щодо обставин справи не надав.
Позивач не скористався правом на оскарження відповідних дій/актів до вищого за підпорядкуванням органу державного контролю відповідно до вимог пункту 32 Порядку № 1567 щодо її оскарження.
Враховуючи вищезазначене, відповідачем було вжито всі заходи стосовно повідомлення позивача про час і дату розгляду справи.
Згідно з постановою від 01.03.2018 № 820/4810/17 Верховного Суду у складі колегії судів Касаційного адміністративного суду відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу, при розгляду цієї справи не позбавляє особу спростовувати вину у суді та у зв`язку з цим не може бути самостійною підставою для скасування постанови для скасування постанови про застосування адміністративно- господарського штрафу.
При цьому щодо доводів позивача про те, що повідомлення про розгляд справи було направлено на неналежну адресу суд вважає необхідним відмітити, що згідно з п.36 Порядку №1567 посадові особи мають право знайомитися з документами, на підставі яких суб`єкти господарювання провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, та отримувати їх копії, а відповідно до п.41 цього ж Порядку уповноважена особа суб`єкта господарювання зобов`язана створити умови для проведення перевірки та надати необхідні документи, чого у випадку із ФОП ОСОБА_1 водієм здійснено не було, оскільки останній під час проведення перевірки в якості документа, на підставі якого суб`єкт господарювання провадить діяльність у сфері автомобільного транспорту, надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, де місцем його реєстрації значиться « АДРЕСА_1 ».
Інші адреси перебування позивача під час перевірки не повідомлялися.
Отже, під час проведення перевірки водій позивача не надав посадовій особі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в яких би його адреса значилася як « АДРЕСА_2 », що й унеможливило надсилання йому повідомлення про розгляд справи про порушення автомобільного законодавства саме на таку адресу.
Крім того, автомобільний перевізник (позивач) відповідно до пунктів 6-7 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015р. № 1001, мав занести відомості про власні, орендовані, надані ліцензіату в кредит або лізинг транспортні засоби за формою згідно з додатком 3 та завірені заявником копії свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та тимчасових реєстраційних талонів, якщо передбачено їх оформлення до інформаційної системи Укртрансбезпеки.
Проте позивач не зазначив актуальні дані щодо транспортних засобів, які використовуються останнім в господарській діяльності, зокрема актуальну адресу місця реєстрації, на яку відповідач міг би направити запрошення на розгляд справи.
Верховний Суд в Постанові від 23.01.2020 у справі № 922/1124/18 з приводу неотримання суб`єктом господарювання поштової кореспонденції зазначив, що «добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань».
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у цьому випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-6).
Таким чином, відповідач повною мірою виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про дату, час та місце розгляду справи, проте його поштове відправлення не було отримано адресатом вчасно з незалежних від нього причин.
Кім того, Верховний Суд в Постанові від 16.03.2023 у справі № 400/4409/21 зазначив, що «...порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним) або допущене порушення не впливає на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі)».
Отже, саме порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Верховний Суд також наголосив, що, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття».
З огляду на зазначене, враховуючи, що надані до позову докази не спростовують обставин, встановлених в акті перевірки, та відповідно до п. 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі, то доводи позивача щодо неповідомлення його про дату, час та місце розгляду справами про порушення законодавства про автомобільний транспорт не доводять протиправність прийнятої відповідачем постанови.
Крім того, оскільки на момент проведення перевірки протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, схема маршруту, таблиця вартості проїзду були відсутні , то виявлені у позивача під час перевірки порушення, зафіксовані в акті, становлять склад господарського правопорушення, передбаченого абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", і мають наслідком накладання штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відтак, оскаржувана постанова, складена на підставі акта №АР 023287 від 21.06.2023р. за порушення ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", є правомірною.
Посилання позивача на те, що таблиця вартості проїзду разом із схемою маршруту висить в автобусі на видному для пасажирів місці спереду автобусу (фото доказ буде наданий пізніше через знаходження автобусу за межами міста Суми на час складання та подання позовної заяви), водій перед виїздом на лінії пройшов обов`язків технічний контроль та мав протокол перевірки технічного стану, та наявність всіх документів може підтвердити сам водій, якій керував автомобілем під час перевірки - ОСОБА_2 , суд не може взяти до уваги, оскільки перевізник до початку руху (а не після повернення автобусу до міста Суми та подання позовної заяви) мав забезпечити водія всіма необхідними документами, передбаченими чинним законодавством, а внутрішні неузгодження між роботодавцем і працівником не є фактором, який спростовує виявлене порушення, а навпаки підтверджує його.
Слід зазначити, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія, а не в якогось іншого.
Саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи, на підставі яких здійснюється перевезення, та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини.
Носієм доказової інформації щодо встановлених таким чином обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки - відповідно до зазначених вище правил і процедур, передбачених вищезгаданими профільними нормативно-правовими актами.
У цьому випадку, на місці події (зупинки) за наданими водієм транспортного засобу матеріалами та відомостями складено акт, який є носієм доказової інформації (доказової бази), де встановлено, що перевізником був позивач, а порушенням є відсутність документів.
Надані до позову пояснення позивача не є юридично значимими для цілей визначення наявності документів на момент перевірки, оскільки відповідні докази були відсутні на місці події, а фактичні обставини зафіксовані в акті, як вже зазначалося, і є первинним носієм доказової інформації, в якому у графі «Пояснення водія про причини порушень» вказано лише «Ознайомився. Копію одержав» та не перелічено жодних зауважень водія транспортного засобу ОСОБА_2 щодо порушення порядку проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт чи відмови посадової особи, яка проводила перевірку, врахувати подані водієм документи на спростування твердження про вчинені позивачем порушення.
Згідно з п.40 Порядку №1597 уповноважена особа суб`єкта господарювання, водій мають право: ознайомитися з актом, підписати або відмовитися від його підписання; надати свої пояснення та зауваження щодо змісту акта.
Проте водій не надав своїх пояснень та зауважень щодо змісту акта перевірки, що свідчить про дотримання посадовою особою усіх необхідних вимог щодо його складання.
Надання матеріалів згодом, навіть не внаслідок розгляду справи Укртрансбезпекою, жодним чином не спростовує та не змінює встановлених на місці події фактичних обставин, зафіксованих в акті проведення перевірки, не створює для цього акту наслідків юридично дефектного документу та не нівелює зафіксованих в акті обставин.
Щодо доводів позивача про те, що виключно органи Національної поліції наділені повноваженнями перевіряти та розглядають справи про адміністративні правопорушення відносно громадян - суб`єктів господарської діяльності випуску на лінію транспортних засобів, технічний стан яких не відповідає встановленим вимогам або без необхідних документів проходження обов`язкового технічного контролю відповідно до ст. 128 та ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за що передбачена відповідальність в розмірі 680 грн, до якої не було притягнуто позивача поліцейськими, які були на місці перевірки, суд зазначає, що у спірному випадку ФОП ОСОБА_1 було не було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.128 КУпАП (за випуск на лінію транспортних засобів, технічний стан яких не відповідає встановленим вимогам або без необхідних документів, передбачених законодавством), що здійснюється органами поліції, а накладено штраф саме за порушення абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (за відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону), що здійснюється органами державного контролю на автомобільному транспорті, які не перевіряли технічний стан автобуса, а встановили відсутність необхідних документів на момент проведення перевірки.
Тому такі доводи не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.
Враховуюче вищевикладене, суд дійшов висновку, що доводи позовної заяви не підтверджують порушення в діях контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки, а оскаржуваний акт індивідуальної дії є таким, що прийнято відповідно до вимог чинного законодавства.
Отже, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для відшкодування позивачу судових витрат у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) в Сумській області про визнання протиправним та скасування постанови відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова