Справа № 380/15821/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/15821/24 пров. № А/857/7938/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Шевчук С.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Львівської митниці,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року (суддя Морська Г.М., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного рішення не зазначено),

в адміністративній справі №380/15821/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Львівського електролампового заводу «Іскра» до Державної митної служби України, Львівської митниці,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У липні 2024 року позивач ТзОВ «Торговий дім Львівського електролампового заводу «Іскра» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів Державної митної служби України, Львівської митниці, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Львівської митниці від 09.07.2024 №UA37, яким збільшено суму грошового зобов`язання податку на додану вартість з товарів ввезених на територію України в розмірі 91988,79 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 22997,20 грн; 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Львівської митниці від 09.07.2024 №UA36, яким збільшено суму грошового зобов`язання мита на товари, що ввозяться на територію України в розмірі 459943,93 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 44282,35 грн..

Відповідачі позовних вимог не визнали, подали відзиви на позовну заяву, у яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх безпідставністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Львівської митниці від 09.07.2024 №UA37, яким збільшено суму грошового зобов`язання податку на додану вартість з товарів ввезених на територію України в розмірі 91988,79 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 22997,20 грн.. Визнати протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Львівської митниці від 09.07.2024 №UA36, яким збільшено суму грошового зобов`язання мита на товари, що ввозяться на територію України в розмірі 459943,93 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 44282,35 грн.. Стягнуто з Львівської митниці на користь ТзОВ "Торговий дім Львівського електролампового заводу "Іскра" сплачений судовий збір у сумі 9288,18 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач Львівська митниця та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт оскаржене рішення суду незаконним і необґрунтованим, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи, що є підставою для його скасування.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що митним органом Республіки Польща, як уповноваженим державним органом країни експортера, не підтверджено преференційне походження з Європейського Союзу товарів (код пільги 410), ввезених ТзОВ «ТД ЛЕЗ «ІСКРА» за митними деклараціями від 27.01.2023 № UA209180/2023/003097, від 09.02.2023 № UA209180/2023/004519, від 18.07.2019 № UA209140/2019/161571, від 27.11.2020 № UA209140/2020/113252, від 02.12.2019 № UA209140/2019/208482, від № UA209140/2019/192849, від 04.04.2019 № UA209140/2019/128856, від 22.03.2019 № UA209140/2019/124578, від 10.03.2021 № UA209140/2021/022297. Відтак, враховуючи, що для товарів, ввезених за цими митними деклараціями преференційне походження є визначальним для оподаткування, а інформація про преференційне походження виявилась недостовірною, а тому преференційні ставки ввізного мита до товарів, зазначених у сертифікатах з перевезення EUR.1 від 25.01.2023 № PL/MF/AS 0232486, від 06.02.2023 № PL/MF/AS 0232487, від 25.11.2020 № PL/MF/AR 0456599, від 28.11.2019 № PL/MF/AR 0451711, від 10.10.2019 № PL/MF/AR 0420576, від 26.03.2019 № PL/MF/AR 0140859, від 20.03.2019 № PL/MF/AR 0140853, від 08.03.2021 № PL/MF/AR 0406638 та декларації походження, складеної експортером на інвойсі якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро від 10.07.2019 №FEIS/00020/2019, застосовано неправомірно. Отже, безпідставне застосування ТзОВ «ТД ЛЕЗ «ІСКРА» зменшених ставок ввізного мита та преференції «410» призвело до порушення товариством вимог статті 15 Доповнення I до Регіональної конвенції, частини 2 статті 46, частини 1 статті 257 Митного кодексу України, підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України. Беручи до уваги вищевикладене, оскаржувані позивачем податкові-повідомлення рішення прийнято контролюючим органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України та міжнародним договором. Також апелянт зазначає, що митні органи мають дискреційні повноваження щодо вимоги перекладу документів, і у випадках, коли зміст документів є зрозумілим та не викликає сумнівів, митний орган може прийняти рішення про здійснення митного оформлення без вимоги перекладу. Завірені копії документів по справі складені на іноземній мові, відповідають вимогам ч.8 ст.94 КАС України та визнаються письмовими доказами без їх легалізації та їх використання не заборонено іншими нормативно-правовими актами. На думку апелянта діючи добросовісно та застосовуючи тарифну преференцію за зниженим рівнем ставки ввізного мита, суб`єкт господарювання безсумнівно повинен переконатися, що поставлені експортером товари дійсно є товарами преференційного походження, а не покладатись лише на відповідальність експортера за видачу сертифіката з перевезення EUR.1. Львівською митницею документальна невиїзна перевірка ТзОВ «Торговий дім Львівського електролампового заводу «Іскра» проведена відповідно до вимог законодавства України та за результатами якої складено відповідний акт на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення, а висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам чинного законодавства України та міжнародним НПА, що призвело до неправомірного задоволення позовних вимог.

За результатами апеляційного розгляду просить апелянт скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ТзОВ "Торговий дім Львівського електролампового заводу "Іскра" впродовж 2019 2023 років ввозив на митну територію України імпортні товари. Так, товариство за митними деклараціями від 27.01.2023 №UA209180/2023/003097, від 09.02.2023 №UA209180/2023/004519, від 18.07.2019 №UA209140/2019/161571, від 27.11.2020 №UA209140/2020/113252, від 02.12.2019 №UA209140/2019/208482, від 17.10.2019 №UA209140/2019/192849, від 04.04.2019 №UA209140/2019/128856, від 22.03.2019 №UA209140/2019/124578 та від 10.03.2021 №UA209140/2021/022297 здійснило митне оформлення товарів.

Застосування пільги в частині звільнення від сплати ввізного мита за митними деклараціями від 27.01.2023 № UA209180/2023/003097, від 09.02.2023 № UA209180/2023/004519, від 18.07.2019 № UA209140/2019/161571, від 27.11.2020 № UA209140/2020/113252, від 02.12.2019 № UA209140/2019/208482, від 17.10.2019 № UA209140/2019/192849, від 04.04.201 № UA209140/2019/128856, від 22.03.2019 № UA209140/2019/124578, від 10.03.2021 № UA209140/2021/022297 товариством було здійснено на підставі наданих під час митного оформлення товарів преференційних документів, а саме: сертифікатів з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 та декларації про походження, складеної на інвойсі експортером, якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро.

Сертифікати з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 від 25.01.2023 № PL/MF/AS 0232486, від 06.02.2023 № PL/MF/AS 0232487, від 25.11.2020 № PL/MF/AR 0456599, від 28.11.2019 № PL/MF/AR 0451711, від 10.10.2019 № PL/MF/AR 0420576, від 26.03.2019 № PL/MF/AR 0140859, від 22.03.2019 № PL/MF/AR 0140853 та від 08.03.2021 № PL/MF/AR 0406638 вказані у графі 44 митних декларацій під кодом «0954» «сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1».

Декларація про походження, складена на інвойсі експортером, якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро від 10.07.2019 № FEIS/00020/2019 вказана у графі 44 митної декларації під кодом «7016» «декларація інвойс, складена експортером якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро». Країни походження товарів у графі 34 митних декларацій вказані «EU» (Європейський Союз) та «PL» (Республіка Польща) та були заявлені декларантом на підставі відомостей, наявних у преференційних документах.

Державною митною службою України направлено на перевірку до уповноваженого органу Республіки Польща сертифікати з перевезення EUR.1 від 25.01.2023 № PL/MF/AS 0232486, від 06.02.2023 № PL/MF/AS 0232487, від 25.11.2020 № PL/MF/AR 0456599, від 28.11.2019 № PL/MF/AR 0451711, від 10.10.2019 № PL/MF/AR 0420576, від 26.03.2019 № PL/MF/AR 0140859, від 20.03.2019 № PL/MF/AR 0140853, від 08.03.2021 № PL/MF/AR 0406638 та декларацію походження, складену на інвойсі від 10.07.2019 № FEIS/00020/2019.

Державною митною службою України листом від 08.02.2024 №15/15-03-01/7.4/709 повідомлено Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Республіки Польща листа від 05.01.2024 №2401-IOA.4331.33.2023.JP щодо проведеної перевірки сертифіката з перевезення EUR.1 від 25.01.2023 № PL/MF/AS 0232486. Так, митним органом Республіки Польща повідомлено, що сертифікат з перевезення EUR.1 від 25.01.2023 № PL/MF/AS 0232486 є автентичним, однак експортер не надав доказів чи документів, що підтверджують преференційне походження товару.

Державною митною службою України листом від 20.02.2024 №15/15-03-01/7.4/915 повідомлено Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Республіки Польща листа від 30.01.2024 №2401-IOA.4331.48.2023.КК щодо проведеної перевірки сертифіката з перевезення EUR.1 від 06.02.2023 № PL/MF/AS 0232487. Так, митним органом Республіки Польща повідомлено, що сертифікат з перевезення EUR.1 від 06.02.2023 № PL/MF/AS 0232487 є автентичним, однак преференційне походження товару, зазначеного в даному сертифікаті, не підтверджено, оскільки експортер товару не надав доказів чи документів, які б підтверджували преференційне походження товару.

Державною митною службою України листом від 23.09.2022 №15/15-03-01/7.4/3374 повідомлено Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Республіки Польща листа від 29.08.2022 №2401-IOA.4331.146.2021.JB щодо проведеної перевірки сертифікатів з перевезення EUR.1 від 25.11.2020 № PL/MF/AR 0456599, від 28.11.2019 № PL/MF/AR 0451711, від 10.10.2019 № PL/MF/AR 0420576, від 26.03.2019 № PL/MF/AR 0140859, від 20.03.2019 № PL/MF/AR 0140853, від 08.03.2021 № PL/MF/AR 0406638 та декларації походження, складеної на інвойсі від 10.07.2019 № FEIS/00020/2019. Так, митним органом Республіки Польща повідомлено, що сертифікати з перевезення EUR.1 від 25.11.2020 № PL/MF/AR 0456599, від 28.11.2019 № PL/MF/AR 0451711, від 10.10.2019 № PL/MF/AR 0420576, від 26.03.2019 № PL/MF/AR 0140859, від 20.03.2019 № PL/MF/AR 0140853, від 08.03.2021 № PL/MF/AR 0406638 та декларація походження, складена експортером на інвойсі якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро від 10.07.2019 № FEIS/00020/2019 є автентичними, однак преференційне походження товару, зазначеного в даних сертифікатах та декларації походження, не підтверджено, оскільки експортер товару не надав доказів чи документів, які б підтверджували преференційне походження товару.

У подальшому, на підставі наказу Львівської митниці від 07.06.2024 року № 175 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТзОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ЛЬВІВСЬКОГО ЕЛЕКТРОЛАМПОВОГО ЗАВОДУ «ІСКРА» () посадовими особами Львівської митниці проведена документальна невиїзна перевірка цього товариства () дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування та своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товарів за митними деклараціями від 27.01.2023 № UA209180/2023/003097, від 09.02.2023 № UA209180/2023/004519, від 18.07.2019 № UA209140/2019/161571, від 27.11.2020 № UA209140/2020/113252, від 02.12.2019 № UA209140/2019/208482, від 17.10.2019 № UA209140/2019/192849, від 04.04.2019 № UA209140/2019/128856, від 22.03.2019 № UA209140/2019/124578 та від 10.03.2021 № UA209140/2021/022297 (а.с. 54).

За результатами перевірки складений акт від 21.06.2024 №11/24/7.4-19/39999745. Перевіркою встановлені порушення: - статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, частини 2 статті 46, частини 1 статті 257 Митного кодексу України, в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 459943,93 грн; - підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 91988,79 гривень (а.с. 118).

Як слідує із Акту перевірки, підставою для донарахування митних платежів, слугувала інформація, отримана від уповноважених органів Республіки Польща (листи від 05.01.2024 №2401-IOA.4331.33.2023.JP, від 30.01.2024 №2401-IOA.4331.48.2023.КК, від 29.08.2022 №2401-IOA.4331.146.2021.JB), яка і була скерована до Львівської митниці Державною митною службою України листами від 08.02.2024 №15/15-03-01/7.4/709, від 20.02.2024 №15/15-03-01/7.4/915, від 23.09.2022 №15/15-03-01/7.4/3374.

На підставі акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення від 09.07.2024: - №UA37, яким збільшено суму грошового зобов`язання податку на додану вартість з товарів ввезених на територію України в розмірі 91988,79 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 22 997,20 грн.; - №UA36, яким збільшено суму грошового зобов`язання мита на товари, що ввозяться на територію України в розмірі 459943,93 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 44282,35 грн. (а.с. 148, 150).

Не погоджуючись із прийнятими митницею податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з врахуванням наступного.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень частини другої статті 1 Митного кодексу України (далі МК України), відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 4 МК України, митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно з пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

За приписами положень статті 272 МК України, ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Статтею 276 МК України визначено, що платниками мита є: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Відповідно до частини першою статті 277 МК України, об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 280 МК України ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування. Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

За змістом частини п`ятої статті 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

При цьому, відповідно до частин першої, п`ятої статті 281 МК України, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що Верховна Рада Законом України № 1678-VII від 16 вересня 2014 року ратифікувала Угоду від 27 червня 2014 року про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом.

Стаття 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди встановлює, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» (далі Протокол I до цієї Угоди).

Стаття 29 частини 1 глави 2 розділу IV Угоди визначає, що кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Пункт 1 статті 2 розділу 2 Протоколу I встановлює, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: 1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; 2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Відповідно до пункту 1 статті 16 розділу 5 Протоколу I товари, що походять з Європейського Союзу, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a)сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або (b)у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Процедуру видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлює стаття 17 розділу 5 «Підтвердження походження» Протоколу 1, згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.

Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

При цьому, за змістом пунктів 1-6 статті 22 розділу 5 Протоколу 1 декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена: (a)……….затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b)……….експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Статтею 33 Протоколу І регулюються питання щодо перевірки підтверджень походження. Так, пунктом 1 цієї статті встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу I). Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу І).

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (пункт 5 статті 33 Протоколу I). Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (пункт 6 статті 33 Протоколу I).

Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 36 МК України, країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини першої статті 41 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Частина третя статті 41 МК України встановлює, що сертифікат про походження товару це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Відповідно до частини восьмої статті 41 МК України у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.

Частиною дев`ятою цієї статті кодексу передбачено, що додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Відповідно до частини першої статті 44 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Таким чином, із аналізу наведених правових норм слідує, що у разі митного оформлення товару, що ввозиться з країн Європейського Союзу, платники мита та податків мають право скористатись тарифними преференціями, що передбачено Угодою. Проте, застосуванню таких пільг передує дотримання декларантом умов, з якими Угода та Протокол І до неї пов`язує їх застосування. За загальним правилом, декларантом подається сертифікат перевезення товару EUR.1, за виключенням випадків, коли може бути подана декларація інвойс, а саме у разі її складення: затвердженим експортером або експортером на будь-яку партію товару, що походить з певної країни, сукупна вартість якого не перевищує 6000 євро.

Матеріалами розглядуваної справи підтверджується, що за результатами документальної невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг із звільнення від оподаткування за МД: від 27.01.2023 № UA209180/2023/003097, від 09.02.2023 № UA209180/2023/004519, від 18.07.2019 № UA209140/2019/161571, від 27.11.2020 № UA209140/2020/113252, від 02.12.2019 № UA209140/2019/208482, від 17.10.2019 № UA209140/2019/192849, від 04.04.2019 № UA209140/2019/128856, від 22.03.2019 № UA209140/2019/124578, від 10.03.2021 № UA209140/2021/022297, висновки якої були покладені в основу оспорюваних у межах даної справи податкових повідомлень-рішень, встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань по сплаті мита за вищевказаними МД та податку на додану вартість.

Підставою для донарахування митних платежів, слугувала інформація, отримана від уповноважених органів Республіки Польща (листи від 05.01.2024 №2401-IOA.4331.33.2023.JP, від 30.01.2024 №2401-IOA.4331.48.2023.КК, від 29.08.2022 №2401-IOA.4331.146.2021.JB), яка скерована до Львівської митниці Державною митною службою України листами від 08.02.2024 №15/15-03-01/7.4/709, від 20.02.2024 №15/15-03-01/7.4/915, від 23.09.2022 №15/15-03-01/7.4/3374, що товари, охоплені наведеними митними деклараціями та інвойсами, не мають преференційного походження, оскільки експортер не надав достатніх доказів на підтвердження їх преференційного походження. При цьому для митного оформлення товару декларантом було подано митні декларації, контракти з додатками.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що у імпортера (позивача) відсутній обов`язок чи необхідність перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі сертифікатів EUR.1 та декларації інвойс. Тобто, відповідальність за оформлення та видачу сертифікатів EUR.1 та декларації-інвойса і правдивість інформації, що в них зазначена, покладена виключно на експортера (продавця). Тому, застосовуючи преференцію при митному оформленні товарів за спірними митними деклараціями позивач обґрунтовано сподівався на добросовісність дій свого контрагента-експортера та не мав підстав піддівати сумніву правомірність видачі декларацій-інвойсів на кожну партію такого товару.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що митним органом не надано беззаперечних доказів існування у позивача намірів фінансового характеру, спрямованих на ухиляння від сплати всіх необхідних платежів при митному оформленні.

Водночас, слід зазначити, що інформація, отримана від уповноважених органів Республіки Польща, не може бути єдиним та беззаперечним доказом порушення позивачем митних правил.

Так, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт офіційного звернення уповноваженого органу Польщі до експортера за наданням належних документів на підтвердження статусу походження товару, чи відповіді експортера. Тобто, відсутня інформація про звернення уповноваженого органу до експортера.

При цьому, контролюючим органом було призначено перевірку та обґрунтування її висновків здійснювалось на підставі документів органу іноземної держави, без перекладу на українську мову та нелегалізованих в установлений законом спосіб. Відповідного перекладу вказаних документів на державну мову матеріали справи не містять.

Колегія суддів зазначає, що підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань, під час ввезення товарів на митну територію України, може слугувати лише офіційна документально-підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав щодо, зокрема, походження ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів.

Суд зауважує, що до митного оформлення позивачем долучені сертифікати EUR.1 та декларація-інвойс, які не є анульовані або визнані недійсними чи відкликані, також відсутні докази того, що вказані документи були підроблені або одержані незаконним шляхом.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно приписів частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, враховуючи не підтвердження під час розгляду справи обставин, якими контролюючий орган обґрунтовував свої твердження про порушення позивачем вимог Митного та Податкового кодексів України, а відтак й покладених в основу прийнятих оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції сформував вірний висновок про те, що заявлений позивачем позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Таким чином, на думку колегії суддів, слід вважати вірним висновок суду першої інстанції про відсутність у митного органу підстав для винесення спірних ППР від 09.07.2024 року.

У контексті оцінки доводів сторін суд звертає увагу і на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять настільки вагомого обґрунтування чи фактично інших доказаних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року в адміністративній справі №380/15821/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Львівського електролампового заводу «Іскра» до Державної митної служби України, Львівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
С. М. Шевчук