Справа № 120/12598/25
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

09 вересня 2025 р. Справа № 120/12598/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні заяву про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду одночасно із позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.

Так, заявник просив забезпечити позов шляхом :

-заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти будь які дії (щодо направлення та/ або вручення повісток, направлення на ВЛК, доставлення до ТЦК, прийняття мобілізаційного розпорядження, інформування правоохоронних органів щодо вчинення адміністративних правопорушень ст. 210 та ст. 210 прим 1 КУпАП, тощо) що пов`язані з призовом на військову службу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок мобілізації під час дії воєнного стану до набрання законної сили рішенням по справі;

- заборони працівникам та/або військовослужбовцям будь якого ТЦК та СП, органам та/або підрозділам Національної поліції України (та/або їх представникам), органам та/або підрозділам Державної прикордонної служби України (та/або їх представникам) затримувати та/або доставляти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до будь якого територіального підрозділу територіального центру комплектування та соціальної підтримки до набрання законної сили рішенням по справі;

- визнання неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо внесення інформації, що стосується ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Єдиного державного реєстру призовників, та військовозобов`язаних та резервістів інформації, щодо наявного порушення правил військового обліку та інформацію щодо розшуку ТЦК;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 внести зміни щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Єдиного державного реєстру призовників, та військовозобов`язаних та резервістів шляхом вилучення інформації щодо наявного порушення правил військового обліку та інформацію щодо розшуку ТЦК.

Заявник зазначає, що відносно позивача не прийнято жодних постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, відтак, ставить під сумнів твердження центру стосовно порушення позивачем правил військового обліку .

Відтак, зважаючи на вищевикладене в разі призову позивача, дана обставина унеможливить виконання судового рішення.

Оцінюючи подану заяву, зазначаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 1 ст. 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Із процитованих норм вбачається, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Так, положення ст. 150 КАС України передбачають, що передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є клопотання сторони, в тому рахунку, із зазначенням очевидних ознак можливості заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Тобто, у випадку звернення позивача з клопотанням про забезпечення позову він повинен обґрунтувати причини звернення з таким клопотанням. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

В даному ж випадку, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що відносно нього не прийнято жодних постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, відтак, ставить під сумнів тверджень центру стосовно порушення позивачем правил військового обліку. При цьому, на думку позивача, він може бути призваний на військову службу під час мобілізації.

Разом з тим, слід зазначити, що жодних доказів, які б свідчили про направлення позивача на ВЛК чи його призов, суду не надано. Відтак, наведені аргументи ґрунтуються виключно на власних припущеннях та не підтвердженні жодними доказами.

Також суд вказує, що стаття 151 КАС України визначає, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Окремо суд зауважує й на те, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Так, як видно із змісту позовної заяви предметом спору є дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо внесення інформації, що стосується ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Єдиного державного реєстру призовників, та військовозобов`язаних та резервістів інформації, щодо наявного порушення правил військового обліку та інформацію щодо розшуку ТЦК.

В свою чергу, позивач просить заборонити працівникам та/або військовослужбовцям будь якого ТЦК та СП, органам та/або підрозділам Національної поліції України (та/або їх представникам), органам та/або підрозділам Державної прикордонної служби України (та/або їх представникам) затримувати та/або доставляти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до будь якого територіального підрозділу територіального центру комплектування та соціальної підтримки до набрання законної сили рішенням по справі, дані дії не стосуються предмета спору, що є окремою підставою для відмови в забезпеченні позову.

Слід зазначити, що регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 5 березня 2019 року у справі №826/16911/18, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 26 червня 2019 року у справі №826/13396/18, від 30 вересня 2019 року у справі №420/5553/18, від 30 вересня 2019 року у справі №640/868/19, від 30 вересня 2019 року у справі №1840/3517/18, від 29 січня 2020 року у справі №640/9167/19 та інших.

Акцентую увагу, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Тому, сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій, які, на думку заявника, порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії/бездіяльність є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Таким чином аналіз змісту вказаних норм та правових висновків свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18, а саме, щодо "очевидності" ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, та попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому, застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

При вирішенні заяви позивача про забезпечення позову зазначаю, що судове рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

При цьому, підстави вважати, що дії(бездіяльність) мають очевидні ознаки протиправності, на даний час відсутні, більш того, як зазначено вище, жодних доказів звернення із заявою про надання відстрочки та, відповідно, відмову в її наданні їне надано,

Ймовірне настання певних негативних наслідків для заявника у спірних правовідносинах ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову. Заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Так само в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Варто зазначити, що саме суб`єкт звернення із відповідною заявою про вжиття заходів забезпечення позову повинен обґрунтувати існуванням передбачених статтею 150 КАС України підстав для забезпечення позову. Такий висновок узгоджується із нормою частини 1 статті 9 КАС України, в силу якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, враховуючи вищевикладені обставини доходжу висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна