Справа № 120/10929/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 вересня 2025 р. Справа № 120/10929/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці у письмовому провадженні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 120/10929/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач допустив протиправні дії щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 20.05.2023 по 27.08.2024 та грошової допомоги для оздоровлення за 2023-2024 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2023, 01.01.2024.

Згідно з ухвалою суду від 11.08.2025 розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

19.08.2025 до суду надійшла заява відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем процесуального строку звернення до суду.

Відповідач зазначає, що перебіг тримісячного строку у цій справі має обчислюватися не з моменту набрання законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, на яке посилається позивач, а з 19.12.2024 дати ухвалення Вінницьким окружним адміністративним судом рішення у справі № 120/13638/24. Саме цим рішенням уже було встановлено порушення прав позивача і він, як сторона процесу, не міг про нього не знати. Посилання на рішення від 14.03.2025 відповідач вважає безпідставним, оскільки воно стосувалося перевірки законності нормативного акта загального характеру, а не індивідуального порушення прав позивача. Очікування результатів іншої справи не зупиняє і не поновлює строк звернення, тому використання цього рішення як підстави для обчислення строку є спробою штучно відтермінувати момент його початку.

Ухвалою суду від 21.08.2025 представнику позивача встановлено строк для висловлення (письмово) своїх доводів, міркувань або заперечень щодо клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду.

22.08.2025 до суду надійшли заперечення представника позивача на заяву відпровідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Представник позивача звертає увагу на те, що справа № 120/10929/25 стосується іншого періоду (з 20.05.2023 по 27.08.2024), тоді як попередня справа № 120/13638/24 охоплювала лише час до 30.04.2023, тобто предмет позову не збігається. Крім того, до 14.03.2025 Постанова КМУ № 481 була чинною і позивач не мав підстав сумніватися у правильності розрахунків його грошового забезпечення. Лише після того, як рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025, залишеним у силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, пункт 2 цієї постанови було визнано незаконним, у позивача з`явилися підстави вважати, що його грошове забезпечення обчислено неправильно. Від цієї дати почався відлік тримісячного строку для звернення до суду, а отже, позов подано вчасно.

Представник позивача також підкреслює, що вимагати від позивача звертатися до суду всупереч чинному нормативному акту неможливо, адже це суперечить принципу правової визначеності. Доводи відповідача про "дроблення позовів" є необґрунтованими, оскільки позивач захищає своє право за новий період, а не повторює ті самі вимоги.

У підсумку представник позивача наголошує, що позов поданий у межах тримісячного строку, предмет спору не є тотожним попередньому, а підстав для залишення заяви без розгляду немає.

Вирішуючи заявлене відповідачем клопотання, суд виходить з наступного.

Особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), частиною другою якої передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 КАС України).

Водночас положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували особливості звернення до суду осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі відносини врегульовано Кодексом законів про працю України, відповідно до частин 1 та 2 статті 233 якого у редакції, яка діяла до 19.07.2022, передбачалось, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, у редакції КЗпП України, що була чинною до 19.07.2022, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

19.07.2022 набув чинності Закон України від 01.07.2022 № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесені зміни до законодавства про працю.

Так, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону № 2352-IX назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, Законом № 2352-IX внесено зміни до статті 233 КЗпП України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення (виплати) заробітної плати (її складових).

Відтак починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Водночас після внесення Законом № 2352-IX відповідних змін частиною другою статті 233 КЗпП України установлено строк звернення до суду у справах про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення) та у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

Предметом оскарження у цій справі є дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 20.05.2023 по 27.08.2024 та грошової допомоги для оздоровлення за 2023-2024 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2023, 01.01.2024.

При цьому спірні нарахування були здійснені відповідачем із застосуванням положень пункту 2 Постанови КМУ від 12.05.2023 № 481, яким передбачалося використання для визначення розміру грошового забезпечення прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018.

Зазначена норма мала загальнообов`язковий характер, була чинною та підлягала виконанню усіма органами державної влади і військовими формуваннями.

За таких обставин позивач не мав правових підстав вважати, що його право порушене та обґрунтовано не звертався до суду до моменту усунення чинності відповідної норми. Ситуація змінилася лише після ухвалення рішення Київським окружним адміністративним судом від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, залишиним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, яким пункт 2 Постанови КМУ № 481 було визнано протиправним і нечинним.

Отже, до 18.06.2025 позивач перебував у правовій ситуації, коли його грошове забезпечення нараховувалося відповідно до чинного нормативно-правового акта, обов`язкового до застосування. Вимагати від нього звернення до суду з позовом у період дії Постанови КМУ № 481 означало б покладати на нього обов`язок оскаржувати нормативний акт, який мав презумпцію законності, що суперечить принципу правової визначеності та правомірних очікувань.

З моменту набрання законної сили рішенням у справі № 320/29450/24 позивач вперше отримав належну правову основу для захисту свого порушеного права, оскільки було усунуто чинність правових норм, які фактично обмежували розмір його грошового забезпечення. Саме цей момент необхідно вважати початком перебігу процесуального строку для звернення до суду.

Суд також зазначає, що позиція відповідача щодо необхідності обчислення строку з дати ухвалення рішення Вінницьким окружним адміністративним судом від 19.12.2024 у справі № 120/13638/24 є неприйнятною, оскільки це рішення стосувалося іншого періоду правовідносин та мало індивідуальний характер. Воно не усувало чинності пункту 2 Постанови КМУ № 481 і не створювало для позивача можливості ставити під сумнів правомірність нарахувань його грошового забезпечення у спірному періоді.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що в межах спірних правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі, перебіг тримісячного строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України, розпочався саме з 18.06.2025, тобто позовна заява подана у межах цього строку. Відтак у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 166, 167, 240, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Сало Павло Ігорович