Справа № 480/2065/24
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2025 року Справа № 480/2065/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кунець О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,
представника позивача - Жукова В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2065/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою суду від 20.03.2024 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву.
Відповідно до ухвали суду від 29.04.2024р. було об`єднано справи № 480/2065/24 та №480/2989/24 в одне провадження.
В подальшому, відповідно до ухвали суду від 26.02.2025р. провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у Сумській області про проведення фактичної перевірки від 07.03.2024р. № 558-кп було закрито.
В обґрунтування позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, позивач посилається на безпідставність та неправомірність проведення фактичної перевірки. Крім цього, позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки 15.03.2024 № 2553/18/19/РРО/ НОМЕР_1 .
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Зокрема, наголосив, що перевірка проведена на підставі та в межах законодавства. Під час судового розгляду справи проти позову заперечував та зазначав, що при проведенні перевірки позивача податковий орган діяв у межах та у спосіб встановлений чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесені податкові повідомлення-рішення є законними.
Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини:
Відповідно до наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 07.03.2024 року №558-кп «Про проведення фактичної перевірки» на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (далі - Податковий кодекс) працівником управління податкового аудиту проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 за адресою місця провадження діяльності: АДРЕСА_2 .
Перевірку наказано здійснити у період з 07.03.2024 року строком не більше 10 діб.
Фактичну перевірку проведено з метою контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
За результатами фактичної перевірки складено акт від 15.03.2024 №2553/18/19/РРО/ НОМЕР_1 .
Фактичною перевіркою встановлено недотримання ФОП ОСОБА_1 вимог пунктів 1, 2 та 11 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон № 265), у частині проведення розрахункових операцій пов`язаних з реалізацією алкогольних напоїв без створення та видачі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, у зв`язку з невідображенням обов`язкових реквізитів фіскального касового чеку / проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без відображення у фіскальних касових чеках кодів товарних підкатегорій згідно УКТ ЗЕД для підакцизних товарів.
Вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення від 09.04.2025р. протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.
До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України).
Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.
Відповідно до п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
За приписами пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу контролюючі органи мають право проводити, зокрема, фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1 статті 75 цього Кодексу).
Згідно з пунктами 80.1, 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2).
Відповідно до п.80.4 ст.80 ПК України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція. Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п. 80.5 вказаної статті).
За приписами пунктів 80.7, 80.9, 80.10 ст. 80 ПК України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції. Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу. Тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб (п.82.3. ст.82 цього Кодексу). Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
За правилами пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Фактична перевірка господарського об`єкту (кафе за адресою: АДРЕСА_2 ), через який здійснює діяльність ФОП
ОСОБА_1 була розпочата та проведена у присутності Підприємця, якому були пред`явлені направлення на проведення перевірки від 07.03.2024 за № 892/18-28-07-06 та № 893/18-28-07-06, службові посвідчення та вручена належним чином завірена копія наказу ГУ ДПС у Сумській області від 07.03.2024 № 558-кп «Про проведення фактичної перевірки», про що свідчить його особистий підпис у направленнях із зазначенням прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
Згідно з порядком оформлення результатів перевірок визначених статтею 86 Кодексу акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу (пункт 86.5 статті 86 Кодексу).
Тобто складання матеріалів фактичної перевірки безпосередньо за місцем провадження (здійснення) діяльності платника податків Кодексом не вимагається.
За результатами фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 складено акт, який зареєстровано в ГУ ДПС у Сумській області 15.03.2024 № 2553/18/19/РРО/ НОМЕР_1 .
Gримірник акту фактичної перевірки був направлений засобами поштового зв`язку за юридичною (податковою) адресою ФОП ОСОБА_1 супровідним листом ГУ ДПС у Сумській області від 15.03.2024 за № 2827/6/18-28-07-06-05.
В судовому засіданні були допитані в якості свідків головні державні інспектори, які були присутні під час проведення фактичної перевірки - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зазначили , що Наказ на проведення перевірки було вручено безпосередньо ФОП ОСОБА_1 . При цьому, свідки зазначили, що перевірка здійснювалась лише з урахуванням наявної бази інформаційних даних , яка є в податковому органі, Касову книгу перевіряючі не перевіряли, а лише перевірили чи вона зареєстрована.
Щодо проведеної перевірки, обидва свідка вказують на те, що підставою для проведення фактичної перевірки була наявна інформація яка свідчила про можливі порушення позивачем норм податкового законодавства.
З матеріалів справи свідчить , що фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 за місцем розташування господарського об`єкту (кафе за адресою: АДРЕСА_2 ) була призначена згідно наказу ГУ ДПС у Сумській області від 07.03.2024 за № 558-кп «Про проведення фактичної перевірки», на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Кодексу, згідно наявної інформації, що міститься в Системі обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, яка свідчить про можливі порушення законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення розрахункових операцій (незабезпечення режиму програмування при проведенні розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів).
Щодо дійсної наявності підстав для проведення фактичної перевірки позивача, суд вважає за доцільне зазначити наступне:
Правовою підставою для проведення перевірки відповідно до п. 80.2.2. ст. 80 ПК України, є наявність та/або отримання інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства. Фактичною ж підставою для перевірки за вказаною нормою закону є конкретні обставини вчинення платником податків дій, які можуть свідчити про порушення законодавства, які мають бути відображені у наказі на перевірку.
Проте приймаючи Наказ Відповідач обмежився лише посиланнями на норми ПК України, якими визначено юридичні підстави для проведення перевірки та на наявність у нього загальної інформації щодо незабезпечення режиму програмування, при цьому не вказав а ні конкретних фактичних підстав, які зумовили перевірку (конкретних фактів вчинення Позивачем дій, які Відповідач вважає можливим правопорушенням), а ні закону, норми якого Відповідач вважає порушеними.
Відповідачем не було вказано у Наказі який саме конкретно визначений вид режиму програмування не забезпечено Позивачем; при проведенні якої саме розрахункової операції не було забезпечено конкретно визначеного режиму програмування; дата та місце вчинення розрахункової операції без дотримання режиму програмування, вид товару, що реалізовувався з порушенням режиму програмування, реквізити чеку та іншої інформації, яка б давала Позивачу розуміння які саме фактично вчинені ним дії з порушенням законодавства стали приводом до перевірки, і таким чином пересвідчитися у наявності у податкового органу дійсних а не надуманих підстав, з яких Відповідач призначив таку перевірку. Адже фактична перевірка, що здійснюється на підставі п. 80.2.2. ст. 80 ПК України може проводитися виключно через існування у податкового органу інформації про можливе порушення законодавства платником податку, а не просто через наявність у Відповідача самих лише повноважень на здійснення контролю у сфері податкового законодавства.
Відсутність посилання у Наказі на закон, норму якого Відповідач вважає порушеною, також свідчить про безпідставність перевірки та безпідставність припущення про «можливі порушення законодавства», адже не можна вважати таке твердження обґрунтованим за відсутності посилання у Наказі на конкретний закон, який Відповідач вважає порушеним. До того ж, відсутність у Наказі посилання на порушений Позивачем закон взагалі унеможливлює встановлення того факту, що визначений Наказом предмет перевірки відповідає підставам, передбаченим пунктом 80.2.2 ст. 80 ПК України, а перевірка здійснюється в межах повноважень, наданих Відповідачу законом. Слід зазначити, що на підтвердження припущення про «можливі порушення законодавства» Відповідач посилається на таке формулювання: «незабезпечення режиму програмування при проведенні розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів». Проте, діюче законодавство України не містить правової норми з таким формулюванням, та відповідно не містить відповідальності за порушення такої не існуючої норми.
Крім того, відповідно до п.2 Наказу, Відповідач вказав мету перевірки: 1) дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, 2) порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, 3) ведення касових операцій, 3) наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, 4) дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Разом з тим, у мотивувальній частині Наказу Відповідачем вказано як правову підставу перевірки тільки наявність інформації про можливі порушення законодавства у сфері здійснення розрахункових операцій. Інформації, яка стала підставою для здійснення перевірки з питань додержання інших видів законодавства, перелічених у п.2 оскаржуваного Наказу, Відповідачем не наведено взагалі. Крім того, дотримання трудового законодавства взагалі не є предметом перевірок, передбачених п. 80.2.2 статті 80 ПК України, адже правові підстави проведення таких перевірок передбачаються п. 80.2.7 статті 80 ПК України, на який Відповідач не посилається як підставу для перевірки.
Що стосується посилання Відповідача на інформацію з системи обліку даних РРО (далі - СОД РРО), на підставі якої Відповідач встановив порушення Позивачем законодавства, то необхідно зазначити наступне.
Згідно з п. 1.2 Порядку № 1057 система зберігання і збору даних РРО - загальнодержавна система, призначена для збору даних РРО та передачі цих даних до системи обліку даних РРО в ДПС за технологією зберігання і збору даних РРО для Державної податкової служби України; система обліку даних РРО - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених реєстраторами розрахункових операцій і програмними реєстраторами розрахункових операцій), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.
Пунктом 2.2 розд. І Порядку № 1057 передбачено, що СЗЗД РРО забезпечує збір та внесення даних РРО у бази даних СОД РРО у такому вигляді, в якому дані сформовані в РРО, перевірку цілісності і незмінності даних та ідентифікацію РРО засобами НСМЕП.
Необхідно зазначити, що дані СОД РРО за своєю суттю є податковою інформацією, не є належним доказом податкового правопорушення і сама по собі її наявність не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності, а може бути лише використана як підстава для подальшої перевірки можливих порушень з боку Позивача, що і було зазначено Відповідачем у Наказі як підстава спірної перевірки (інформація, що міститься в Системі обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, яка свідчить про можливі порушення законодавства...). Отже, така інформація мала бути перевірена Відповідачем підчас фактичної перевірки, яка саме з цією метою і призначалася. Проте як вбачається з Акту, Відповідачем не була проведена перевірка за місцем здійснення господарської діяльності Позивача, як того вимагає фактична перевірка, контрольна розрахункова операція не здійснювалася, фіскальні чеки чи будь- яка інша інформація Відповідачем не досліджувалася та у Позивача не запитувалася, а сама перевірка була проведена у приміщенні податкового органу без присутності Позивача, що унеможливило надання ним будь-яких документів та пояснень, які б могли вплинути на обгрунтованість оскаржуваних рішень.
Отже, право на складання Акту фактичної перевірки виникає лише після проведення перевірки за місці здійснення господарської одиниці. Проте Відповідач, як зазначалося вище, не виходив за вказаним у Акті місцем здійснення господарської діяльності Позивача, а отже, не приступив до фактичної перевірки, в зв`язку з чим не набув права на складання Акту перевірки. За таких обставин Акт перевірки, який був складений Відповідачем без самої перевірки, є незаконним, в зв`язку з чим є не належним доказом у справі.
Щодо застосування Відповідачем положень Закону «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суд зазначає наступне:
В ході перевірки встановлено порушення позивачем п.11 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР).
Так, згідно визначень, наведених у статті 2 Закону №265/95-ВР:
- розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;
- розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Відповідно до приписів пунктів 1, 2, 11 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:
- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);
- проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.
Отже, за змістом наведених вимог суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) розрахунковий документ встановленої форми та змісту, що підтверджує виконання розрахункової операції.
Пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР визначено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:
- у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:
100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;
150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Згідно ж пункту 7 статті 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.
Вказаним Рішенням за порушення Позивачем п. 11 ст. З Закону № 265/95-ВР застосовано штраф у розмірі 5100грн. на підставі п.7 ст. 17 Закону № 265/95-ВР.
Так, пункт 11 ст. З Закону № 265/95-ВР, зобов`язує проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД.
Про наявність підстав для застосування до Позивача штрафу за вказане правопорушення Відповідач дійшов використовуючи данні СОД, відобразивши їх у Додатку №1 до Акту, де у стовпці під назвою «код товару згідно УКТ ЗЕД» вказано код 224218300, а у стовпці «найменування товару» вказано вид товару (вино), назва товару (Piccolo Italia) та сорт вина (напівсолодке біле).
Причин такої розбіжності може бути декілька: помилка, допущена айті-спеціалістом при програмуванні РРО Позивача або помилка при передачі даних з РРО на сервер Відповідача, або помилка внутрішньої бази даних Відповідача, тощо. Вказані причини розбіжності не були встановлені Відповідачем під час перевірки на місці провадження Позивачем господарської діяльності, та відповідно не було встановлено вину Позивача у вказаній розбіжності.
Проте, суд погоджується з посиланнями позивача на те, що в будь якому випадку, вказана розбіжність у коді дає можливість ідентифікувати до якої групи товару належав реалізований Позивачем товар, зазначений у Додатку №1 до Акту, адже вказана розбіжність становить лише одну цифру с дев`яти інших, які вказані правильно.
Крім того, у Додатку №1 до Акту навпроти кожного коду з вказаною помилкою міститься назва товару (вино), що також дає можливість ідентифікувати, що код з пропущеною цифрою «0» відноситься саме до такого товару як вино а не іншого товару.
Отже, відсутність у коді однієї цифри коду УКТ ЗЕД не утворює складу правопорушення, визначеного п. 11 ст. З Закону № 265/95-ВР, за умови, що Позивач здійснював реалізацію алкоголю із застосуванням фіскального касового апарату з відповідним режимом програмування, хоча і з помилкою у коді УКТ ЗЕД.
Факт здійснення Позивачем реалізації алкогольних товарів з використанням фіскального РРО із створенням фіскальних чеків та звітів Відповідачем не заперечується, про що вказано у п. 2.2.14., п.2.2.17. та п. 2.2.18 Акту.
За таких обставин помилка у коді УКТ ЗЕД при умові дотримання Позивачем інших вимог п. 11 ст. З Закону № 265/95-ВР (використання фіскального РРО) та за умови наявності можливості ідентифікувати товар, що реалізовувався з таким помилковим кодом, не може бути прирівняна до реалізації товару взагалі без коду УКТ ЗЕД та бути підставою для застосування штрафу, передбаченого пунктом 7 ст. 17 Закону № 265/95-ВР.
Вказаним Рішенням за порушення Позивачем п. 1 та 2 ст. З Закону № 265/95-ВР застосовано штраф у розмірі 103 565,50 грн. на підставі п.1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР.
Наказом Міністерства фінансів України під 08 червня 2021 року №329 розділ II, III Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів №13 від 21 січня 2016 року викладено у новій редакції. Фіскальний чек доповнено новим реквізитом - цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством (рядок 9).
Також пунктом 2 Наказу №329 установлено, що: до 01 жовтня 2021 року вимоги до форми і змісту розрахункових документів в частині цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої не поширюються на розрахункові документи, що створюються реєстраторами розрахункових операцій, версії внутрішнього програмного забезпечення яких включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій до дня набрання чинності цим наказом; до 01 жовтня 2021 року реєстратори розрахункових операцій, версії внутрішнього програмного забезпечення яких включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, за наявності технічних можливостей мають бути доопрацьовані їх виробниками (постачальниками) відповідно до статті 12 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" з метою забезпечення можливості виконання всіх вимог до форми і змісту розрахункових документів, відповідно до цього наказу
Поряд з цим, запровадженню такого реквізиту фіскального касового чека, як цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, передувало внесення постановою Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2020 року №97 змін до Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2010 року №1251, в частині обов`язкових реквізитів марок акцизного податку для алкогольних напоїв. До таких реквізитів було додано двомірний штрих-код швидкого реагування та лінійний штрих-код.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2020 року №74 "Деякі питання маркування алкогольних напоїв" затверджені марки акцизного податку для алкогольних напоїв нового зразка, які запроваджені в обіг з 01 травня 2020 року.
У свою чергу марки акцизного податку для алкогольних напоїв попереднього зразка, які були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року №296 та перебували в обігу з 01 липня 2015 року, не мали штрих-коду та (ДУкоду. Такі марки продовжували перебувати в обігу після 01 травня 2020 року відповідно до положень абзаців четвертого, шостого частини четвертої статті 11 Закону Закон №481/95-ВР, згідно з яким у разі зміни зразка марок акцизного податку вже закуплені марки попереднього зразка застосовуються у виробництві алкогольних напоїв та тютюнових виробів до їх повного використання, а марковані такими марками алкогольні напої та тютюнові вироби знаходяться в обігу до їх повної реалізації в межах терміну придатності для споживання. При цьому алкогольні напої та тютюнові вироби, вироблені в Україні або імпортовані в Україну до набрання чинності внесеними відповідним законом змінами щодо маркування, знаходяться в обігу до їх повної реалізації в межах терміну придатності для споживання.
Суд вважають обґрунтованим посилання позивача на те, що такі алкогольні напої як горілка, коньяк та віскі з вмістом спирту етилового 40% об`ємних одиниць та більше, реалізація якого і стала підставою для застосування Відповідачем штрафних санкцій, мають тривалий або необмежений термін придатності, тому можуть перебувати в обігу протягом великого проміжку часу, зберігатися на складах оптових чи роздрібних торговців.
Таким чином, на дату початку дії змін до Положення №13 у частині обов`язкового відображення у фіскальному чеку цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку для алкогольних напоїв (01 жовтня 2021 року) виробники алкогольних напоїв мали право реалізовувати свою продукцію з раніше закупленими акцизними марками старого зразку до їх використання, а марковані такими марками алкогольні напої та тютюнові вироби могли реалізовуватися продавцями таких алкогольних виробів до їх повної реалізації в межах терміну придатності для споживання.
Як вбачається з додатку № 2 до Акту, Відповідач нарахував штрафні санкції починаючи з 16 лютого 2022 року, тобто з початку року, наступному за роком, у якому введено обов`язок щодо зазначення у чеку цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку. При цьому, позивач просив врахувати, що в зв`язку з оголошенням у країні воєнного стану, окупації м. Суми та введенням заборони на реалізацію алкоголю, Позивач призупинив свою діяльність до грудня 2022року, на що вказує інформація з СОД РРО (додаток № 2 до Акту), згідно з якою остання перед оголошенням воєнного стану реалізація алкоголю відбулася 20.02.2022 року, а наступна реалізація після відновлення роботи кафе Позивача відбулася 09.12.2022р. Тобто з лютого по грудень 2022 року Позивач не здійснював діяльність з реалізації алкоголю. Отже, відновивши свою діяльність Позивач починаючи з грудня 2022р. і по 2023 рік здійснював реалізацію алкоголю, закупленого ще у кінці 2021- на початку 2022 років, адже практично у весь 2022 рік не здійснював діяльність і мав значні залишки раніше закупленого алкоголю з вмістом спирту 40%, який має довготривалий або не обмежений термін придатності, що дає можливість реалізовувати його протягом довготривалого періоду.
Отже, алкогольні напої закуплені Позивачем ще у 2021 - 2022 роках могли бути марковані акцизними марками, введеними в обіг з 01 липня 2015 року (без штрихових кодів), та реалізовувалися Позивачем протягом 2022-2024р., тобто періоду, у якому Відповідачем встановлено порушення.
Отже, продаж алкоголю, маркованого маркою акцизного податку старого зразка (без штрихового коду) унеможливлює відображення у фіскальному чеку цифрового значення штрихового коду марки, відтак виключає можливість виконання Позивачем обов`язку, передбаченого ст. З Закону № 265/95-ВР.
Обставини реалізації Позивачем алкоголю маркованого старими або новими марками мали б бути предметом дослідження під час фактичної перевірки за місцем реалізації алкоголю, що має бути відображено у Акті перевірки.
Проте, як зазначалося вище, Відповідач у рамках проведеної перевірки не досліджував вказаних обставин, адже не відповідач не вивчав жодних первинних бухгалтерських документів, а лише обмежився інформацією з СОД РРО.
Надаючи оцінку інформації у Додатку № 2 до Акту необхідно зазначити і те, що переважна частина випадків реалізації алкоголю, наведених у вказаному додатку, здійснювалася Позивачем на розлив а не пляшками. На кожен факт такого продажу Відповідач здійснив нарахування штрафних санкцій, помилково вважаючи, що кожна порція алкоголю на розлив повинна реалізовуватися зі скануванням марки акцизного податку.
Така позиція узгоджується з пунктами 21-22 Постанови КМУ № 1251 від 27.12.10р., відповідно до якої для прикріплення акцизних марок використовується клей (дисперсійний, дескрин тощо), який не дає змоги зняти їх з виробів без пошкодження, у тому числі під час відкупорювання (розкривання) товару, і змивається у разі потреби в митті пляшок для повторного їх використання. Марки наклеюються на пляшку П- чи Г-подібним способом через горловину.
Отже, позивач обґрунтовано посилається на те, що при відкупорювання алкоголю для продажу на розлив марка пошкоджується та становиться не придатною для зчитування з неї інформації, що унеможливлює введення цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку при продажу кожної порції алкоголю, що реалізується на розлив.
Враховуючи викладене можна зробити висновок, що обов`язок щодо зазначення у чеку цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку, існує лише щодо продажу першої порції алкоголю при відкупорюванні відповідної пляшки алкоголю з метою продажу її на розлив, отже відповідальність за порушення вказаного обов`язку не може застосовуватися щодо продажу наступних порцій алкоголю в межах раніше відкупореної пляшки. Разом з тим, як вбачається з Акту, Відповідач неправомірно здійснював нарахування штрафних санкцій за кожен факт продажу алкоголю на розлив, що підтверджується наведеною у Додатку №2 до Акту інформацією.
Згідно доводів позивача, які наведено у позовній заяві у вигляді таблиці - як вибірка з "Додатку 2" до Акту, горілка реалізовувалася саме на розлив, адже не існує пляшок горілки Хортиця по 100-200млл.
Зазначені обґрунтування відповідачем жодним чином не спростовано.
Крім того, усі 7 чеків мають наскрізну нумерацію (йдуть підряд), що свідчить про те, що Відповідач нарахував штрафні санкції на кожну порцію розливу підряд, а не першої порції при відкупорці пляшки.
Що стосується інших чеків, зазначених у Додатку №2 до Акту, суд погоджується з твердженнями позивача стовно того, що то через відсутність у розрахунку Відповідача інформації про те яка порція у пляшці є першою та який обсяг пляшки реалізовувався, взагалі не можливо здійснити обґрунтований розрахунок штрафу з урахуванням того, що скануванню марки акцизного податку підлягає лише порція, яка реалізовується першою при відкритті пляшки. Усі інші порції у межах однієї пляшки не підлягають скануванню.
Отже для правильного розрахунку штрафу Відповідач мав встановити конкретний чек реалізації першої порції пляшки та об`єм цієї пляшки, щоб встановити залишок алкоголю у цій пляшці, при продажу якого не потрібно сканувати акцизну марку. Вказані данні (реалізація першої порції у пляшці та об`єм пляшки) можна встановити тільки на місці здійснення продажу алкоголю, зафіксувавши конкретний факт реалізації товару. Проте, як вже зазначалося, Відповідач не проводив перевірку за місцем здійснення Позивачем діяльності, в зв`язку з чим вказані данні не були ним отримані та не могли бути враховані при розрахунку штрафу.
Окремо слід зазначити про неправомірність застосування Відповідачем до даних правовідносин санкції, передбаченої ч.І ст. 17 Закону № 265/95-ВР з наступних підстав.
Аналіз наведеної вище норми права дає підстави для висновку, що пункт 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з чотирьох обов`язків: 1) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 2) непроведения розрахункової операції через РРО; 3) невидача відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції; 4) проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.
Перші два обов`язки суб`єкта господарювання походять зі змісту пункту 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення, за яке настає відповідальність за пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР.
При цьому, якщо звернути увагу на об`єктивну сторону складу правопорушення, а саме дії, які складають суть протиправної поведінки платника податків, то в контексті пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР відповідальність настає за дії, які за своєю суттю та способом спрямовані на приховування належного обліку здійсненої розрахункової операції на часткову або повну суму вартості товару. Отже мова йде про відповідальність за повне або часткове заниження бази оподаткування податку на прибуток та акцизного збору, що підлягають сплаті від продажу підакцизних товарів. Вказана норма як і увесь Закон № 265/95-ВР не прирівнює відсутність якогось одного елементу у фіскальному чеку (зокрема і цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку) з такою протиправною поведінкою як приховування об`єкту оподаткування, адже як видно з Додатків № 1 та 2 до Акту (інформація з СОД РРО), у них міститься інформація щодо продавця товару, дати та місця здійснення господарської операції, код УКТ ЗЕД, назви, обсягу та вартості проданого товару та суми акцизного податку, що виключає підстави прирівнювати відсутність у чеку цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку, з правопорушеннями які мають на меті приховати об`єкт оподаткування.
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР, штраф у розмірі 150% нараховується за кожне наступне вчинене правопорушення.
Разом з тим, відповідно до п.111.4. ст. 111 ПК України, особа вважається такою, що вчинила правопорушення повторно, якщо вона була притягнута до відповідальності у встановленому цим Кодексом порядку.
З наведеної норм вбачається, що для повторності необхідно не тільки самого лише факту вчинення правопорушення вдруге, а і факту притягнення до відповідальності за аналогічне правопорушення раніше.
Фактом вчинення першого правопорушення Відповідач вважає реалізацію алкоголю по чеку № 7347 від 16.02.2022р. на суму 70 грн. Однак, за вказаний факт Позивача не було притягнуто до відповідальності у порядку, передбаченому Податковим Кодексом. Вказане правопорушення було зафіксовано у межах тієї ж самої перевірки, що і інші правопорушення, які Відповідач вважає повторними. Окреме рішення про застосування до Позивача штрафу за це правопорушення не виносилося, в зв`язку чим відсутні підстави для застосування штрафу у розмірі 150% як за повторне правопорушення.
У ході судового розгляду справи відповідачем не доведено суду обґрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій згідно обох оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, які оскаржує позивач та не спростовано доводів позову про необґрунтованість застосування до позивача наведених штрафних санкцій.
Решта доводів та заперечень учасників справи не спростовують наведених вище висновків суду.
Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74 -76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частин першої третьої статі 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Враховуючи зазначене, суд стягує з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В зв"язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді та у зв"язку з перебуванням Сумського регіону в режимі майже постійної повітряної тривоги, повний текст рішення складено 08.09.2025.

Суддя О.М. Кунець