Справа № 360/1369/25
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

09 вересня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1369/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Комунального некомерційного підприємства «Сватівська багатопрофільна лікарня» Сватівської міської ради Луганської області про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2025 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі позивач) до Комунального некомерційного підприємства «Сватівська багатопрофільна лікарня» Сватівської міської ради Луганської області (далі відповідач), в якій просить:

- стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Сватівська багатопрофільна лікарня» Сватівської міської ради Луганської області на користь Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції у розмірі 200 141,91 грн та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 7905,53 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в силу ч. 3 ст. 19 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік, надісланого відповідачу, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у відповідача, за рік склала 265 осіб, таким чином, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону складає 11 осіб.

Середньооблікова чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, у роботодавця склала 1 особа, що є менше ніж встановлено нормативом.

Позивач зазначає, що за 10 робочих місць, призначених для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайнятих особою з інвалідністю, відповідач до 15 квітня 2025 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 200141,91 грн. Дана сума заборгованості по адміністративно-господарських санкціях підтверджується Розрахунком сум АГС, який зроблено на підставі даних Пенсійного фонду України.

Зазначено, що при поданні до суду позовної заяви за невиконання нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю відділення Фонду відповідно до п. 3.7. Порядку розраховує суму пені на дату подання позовної заяви. Враховуючи, що ставка НБУ з 07.03.2025 становить 15,5% - розрахунковий розмір пені дорівнює 0,05%. Розмір пені у сумі 7905,53 грн підтверджується Розрахунком пені на суму заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій.

Оскільки вищезазначені суми відповідачем не сплачено, утворилася заборгованість у розмірі 208047,44 грн.

Позивач вказує, що несплата адміністративно-господарських санкцій до Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити особам з інвалідністю необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя.

Ухалою суду від 08.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення вимог з огляду на таке.

На даний час КНП «Сватівська багатопрофільна лікарня» відновило свою діяльність на підконтрольній уряду України території, але воно не є релокованим і діяльність закладу здійснюється у дистанційному режимі роботи (наявний лише склад-офіс для зберігання матеріальних ресурсів підприємства, організації роботи і підготовки звітності), де працюють всього 32 співробітника (21 співробітник на основному місці роботи, 11 зовнішній сумісників на неповний робочий день), включно 1 особа з інвалідністю, працевлаштована за основним місцем роботи.

У квітні 2025 року позивачем надано відповідачу повідомлення про нарахування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю. Згідно звітності за минулі періоди і до 2022 року, на підприємстві було працевлаштовано 11 осіб з інвалідністю. На сьогоднішній день невідоме місцезнаходження 10 осіб, а також непідтверджений їх статус як застрахованих осіб (наявність інвалідності не підтверджена). Ця інформація була надана в листі до Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю № 127 від 21.05.2025, проте зворотного звя`зку не було надано.

Для впорядкування питання звітності і коректного відображення осіб з якими призупинено трудові відносини, а саме осіб з інвалідністю, були направлені листи № 133 від 26.05.25, № 146 від 02.06.25 до ПФУ з проханням надати консультацію. Отримана узагальнена відповідь у листах № 1200-0605-8/13584 від 30.05.25 і № 1200-0604-8/13983 від 04.06.25 свідчить про те, що данні у звіті щодо середньооблікової кількості штатних працівників відображені вірно.

Відповідач зазначає, що в період дії воєнного стану виникають питання щодо правильного включення до середньооблікової кількості штатних працівників тих працівників, які не працюють через військову службу, відпустку без збереження зарплати на час воєнного стану, з якими призупинено дію трудового договору тощо.

Нарахування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому суб`єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» заходів для працевлаштування останніх. Такі обставини можуть бути встановлені лише за наслідками проведення органами Держпраці планових або позапланових перевірок.

Відповідач зазначає, що у позові відсутні докази на підтвердження того, що до або після формування розрахунку, позивач надав до територіального органу Держпраці інформацію про порушення відповідачем законодавства щодо дотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також докази того, що територіальним органом Держпраці була проведена перевірка, за результатами якої встановлений факт невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік.

За вказаних обставин, відповідач вважає, що позивач передчасно, не маючи встановлених актом перевірки Держпраці доказів про недотримання відповідачем нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році, звернувся з позовом до суду про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що позивач звертався до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці з листом від 15.05.2025 № 186/01-10 щодо можливих порушень відповідачем законодавства про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю. Однак, у відповідь Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці листом від 15.05.2025 № СХ/2/4820-25 повідомило, що в управління відсутні підстави для проведення заходу державного нагляду (контролю) за запитом позивача.

До того ж, в позовній заяві детально описані дані обставини з посиланням на нормативно-правові акти, які підтверджують, що проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) можливе лише за наявності чітко визначених підстав. Перелік таких підстав є вичерпним і не включає перевірку виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.

Отже, на думку позивача, відсутність акту перевірки з боку Держпраці не є недоліком або бездіяльністю позивача, а є результатом законної відмови Держпраці у проведенні такої перевірки через відсутність у неї відповідних повноважень за таким зверненням.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Комунальне некомерційне підприємство «Сватівська багатопрофільна лікарня» Сватівської міської ради Луганської області код ЄРПОУ: 42974427, зареєстровано за № 0000897, дата реєстрації: 25.04.2019, адреса: Україна, 92600, Луганська область, Сватівський район, місто Сватове, провулок Промисловий, будинок 11, відомості про органи управління: Сватівська міська рада Луганскої області, види діяльності: Основний: 86.21 Загальна медична практика Додаткові: 88.99 Надання іншої соціальної допомоги без забезпечення проживання, н.в.і.у.

Згідно з відомостями з Реєстру роботодавців щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю картка за звітний 2024 рік щодо відповідача наявні такі дані:

облікова кількість штатних працівників у звітному періоді 265,

середньооблікова кількість штатних працівників у звітному періоді 265,

кількість осіб з інвалідністю у звітному періоді 1,

в т. ч. мають ознаку нового робочого місця, жінки 0,

в т. ч. мають ознаку нового робочого місця, чоловіки 0,

кількість осіб з інвалідністю (норматив ст. 19 ЗУ Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні) 11.

сума нарахованих АГС (грн) 200141,91.

Листом від 16.04.2025 № 155/02-07 позивач повідомив відповідача про нарахування адміністративно-господарських санкцій в розмірі 200141,91 грн у зв`язку з не виконанням нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.

Листом від 13.05.2025 № 118 відповідач на лист № 155/02-07 від 16.04.2025 повідомив позивачу про чинний статус неприбутковості, що передбачає відсутність санкцій на невиконання вимог законодавства стосовно працевлаштування осіб з обмеженими можливостями (частина 3 статті 20 Закону № 875, лист Мінпраці від 06.07.2007 № 1/6-313).

Відповідач звертався з запитами, які зареєстровані в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області 26.05.2025 за № 2677/8 та 27.05.2025 за № 2686/8, ві 03.06.2025 за № ВЕБ-12001-Ю-С-25-103283 щодо роз`яснення розрахунку нормативу працевлаштування інвалідів і включення до формули осіб, з якими призупинено трудові відносини, з метою уточнення деяких питань подання звітності і можливості внесення уточнення до звітності.

Листами від 04.06.2025 № 1200-0604-8/13983 та 30.05.2025 № 1200-0605-8/13584 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області надало відповідачу роз`яснення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є Закон України від 21 березня 1991 року №875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону №875-ХІІ підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо, з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

За приписами частини 1 статті 18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною 3 статті 18 цього Закону визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вказаних норм вбачається, що обов`язок з працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Частинами 1, 2 статті 19 Закону №875-ХІІ передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до положень частин 1, 4 статті 20 Закону №875-ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 цього Закону.

При цьому до правовідносин зі стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Відповідно до пункту 3.2 та підпунктів 3.2.1, 3.2.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286, середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватись відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору.

При обчисленні середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу враховуються всі категорії працівників облікового складу, зазначені у пунктах 2.4, 2.5 цієї Інструкції, крім працівників, які перебувають у відпустках у зв`язку з вагітністю та пологами або для догляду за дитиною до досягнення нею віку, передбаченого чинним законодавством або колективним договором підприємства, включаючи тих, які усиновили новонароджену дитину безпосередньо з пологового будинку (підпункти 2.5.8 - 2.5.9 Інструкції).

Облік цих категорій працівників ведеться окремо.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 року №316 «Про затвердження форм звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та Порядку її подання» затверджено форму та інструкцію щодо її заповнення, де передбачено звітування по вакансіям для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Згідно пунктів 3, 5 Загальних положень Наказу №316 форма №3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця та за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.

Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником - особою з інвалідністю.

При цьому, стаття 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2136-IX, що регулює порядок призупинення дії трудового договору, передбачає, що призупинення дії трудового договору - тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, отже трудовий договір продовжує діяти, а працівник залишається у штаті підприємства. Тоді як середньооблікова чисельність розраховується на основі облікового складу штатних працівників.

З наданих відповідачем документів та пояснень встановлено, що станом на грудень 2024 року чисельність штатних працівників КНП «Сватівська БПЛ» склала 262 особи, з них: із 237 співробітниками призупинені трудові договори, у зв`язку з відсутністю зв`язку та місцязнаходження. 25 співробітників працюють у змішаному режимі або перебувають в простої, включно з 1 особою з інвалідністю, яка працює на підприємстві за основним місцем роботи з 2020 року ОСОБА_1 , 1977 року народження, інвалід дитинства 3 групи безстроково, довідка № 254599 від 04.01.1995. На підприємстві працевлаштовано 11 зовнішніх сумісників на неповний робочий день.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, для стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити з загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності підприємства складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб`єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Отже, елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Застосування принципу вини як умови відповідальності пов`язане з необхідністю доведення порушення зобов`язання.

При вирішенні спірних правовідносин, суд враховує таке.

Штрафні санкції нараховані за 2024 рік.

Як підтверджується матеріалами справи із 237 співробітниками відповідачем призупинені трудові договори (при загальній кількость 262 співробітника), що складає 91% від загальнної кількості. Тобто, в умовах воєнного стану у відповідача працює 9% працівників від загальної штатної чисельності. Також суд зазначає, що 25 співробітників працюють у змішаному режимі або перебувають в простої, включно з 1 особою з інвалідністю та працевлаштовано 11 зовнішніх сумісників на неповний робочий день.

Зазначена інформації не спростовується позивачем.

Також судом враховується, що місто Сватове Луганської області з березня 2022 року по теперішній час (3 роки 6 місяців) є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Однак, при цьому в штаті КНП «Сватівська БПЛ» працевлаштована 1 особа з інвалідністю, а адмістрацією, з урахуванням усіх негатиних наслідків російської агресії, вживалися заходи щодо правового урегулювання питання працевлаштування осіб з інвалідністю.

Аналіз зазначених обставин в сукупності свідчить про те, що відповідач у цій справі в умовах дистанційної роботи та воєного стану вживав та вживає можливі необхіні заходи для працевлатування осіб з інвалідність, що свідчить про відсутність вини як умови відповідальності пов`язаної з необхідністю доведення порушення зобов`язання. Як наслідок, суд вважає відсутніми підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій з відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні вимог.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Комунального некомерційного підприємства «Сватівська багатопрофільна лікарня» Сватівської міської ради Луганської області про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 200 141,91 грн та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 7905,53 грн - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Борзаниця