Справа № 160/17386/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
13 червня 2025 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
визнати протиправними бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) стосовно не розгляду рапорту Позивача ОСОБА_1 від 12 квітня 2025 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами;
зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) розглянути рапорт Позивача ОСОБА_1 від 12 квітня 2025 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 28 червня 2022 року ОСОБА_1 був направлений до навчального центру (військової частини НОМЕР_3 ) для проходження військової підготовки, де на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 №50-РС був прийнятий на військову службу за контрактом.
Після проходження військової підготовки був направлений для подальшого проходження військової служби та 05 серпня 2022 року був зарахований до штату військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу №155 на посаді командира 1 відділення безпілотних авіаційних комплексів 1 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 .
13 січня 2023 року у позивача народилась третя дитина, у зв`язку з чим 01 травня 2023 року ОСОБА_1 подав рапорт до військової частини НОМЕР_1 (вх.№3074/2 від 05 травня 2023 року) про звільнення його з військової служби за контрактом у запас відповідно до пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років), надавши підтверджуючий пакет документів до нього.
12 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 повторно направив рапорт про звільнення ОСОБА_1 з підтверджуючими документами до нього засобами поштового зв`язку до ІНФОРМАЦІЯ_1 для його направлення до військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з тим, що відомості про розташування згаданої військової частини позивачеві невідомі, оскільки є інформацією з обмеженим доступом.
Відповідно до повідомлення з ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15 травня 2025 року №981/1/214 адвокатський запит разом з рапортом про звільнення ОСОБА_1 з підтверджуючими документами до нього були направлені до військової частини НОМЕР_1 за вих.№981/1/211 електронними засобами СЕДО.
Рапорт військовою частиною НОМЕР_1 не був розглянутий.
ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 щодо нерозгляду рапорту від 12 квітня 2025 року про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з чим представник позивача через систему «Електронний суд» звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
18 червня 2025 року на адресу військової частини НОМЕР_1 направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
19 червня 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Рапорт від 12.04.2025 на розгляд командування військової частини НОМЕР_1 не надходив.
До безпосереднього начальника ОСОБА_1 відповідний рапорт не подавав.
Звернення ОСОБА_1 за вирішенням службових та особистих питань здійснене свідомо всупереч порядку, передбаченому ст. 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ і відповідальності саме командира військової частини НОМЕР_1 за його розгляд не породжує.
Керівним складом військової частини НОМЕР_1 не допускалося протиправних дій чи бездіяльності щодо розгляду чи відмови у розгляді рапорту від 12.04.2025.
У Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка затверджена Наказом МО №170 від 10.04.2009 року, визначається перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.
Підпунктом 13 пункту 5 Переліку визначено, що для звільнення зі служби з підстави перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років подаються: - копії свідоцтва про народження дітей (трьох i більше) із зазначенням батьківства (материнства) особи; - один з документів: копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох i більше) або копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки i піклування про визначення місця проживання дітей з одним з батьків, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти, та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину; - довідка про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів, видану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законодавством.
Командування військової частини НОМЕР_1 зазначає, що довідка про відсутність заборгованості зі сплати аліментів обов`язкова навіть у випадках, коли аліменти не призначалися.
Звернувшись з рапортом від 12.04.2025 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років) позивач не надав документів, які підтверджують відсутність у позивача заборгованості зі сплати аліментів.
Отже, підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби відсутні.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Нарахування та примусове стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на примусовому виконанні в Кобеляцькому відділі державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області немає.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в офіційному шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_5 , зареєстрованого 20 серпня 2022 року.
ОСОБА_1 має трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серія НОМЕР_6 , серія НОМЕР_7 , серія НОМЕР_8 .
Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради, Кременчуцького району, Полтавської області видано довідку про склад сім`ї від 19 травня 2025 року №239, відповідно до якої за адресою: АДРЕСА_2 , до складу сім`ї входять: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_3 , донька ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , син ОСОБА_12 , син ОСОБА_13 .
28 червня 2022 року ОСОБА_1 був направлений до навчального центру (військової частини НОМЕР_3 ) для проходження військової підготовки, де на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 №50-РС був прийнятий на військову службу за контрактом.
Після проходження військової підготовки був направлений для подальшого проходження військової служби та 05 серпня 2022 року був зарахований до штату військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу №155 на посаді командира 1 відділення безпілотних авіаційних комплексів 1 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 .
13 січня 2023 року у позивача народилась третя дитина, у зв`язку з чим 01 травня 2023 року ОСОБА_1 подав рапорт до військової частини НОМЕР_1 (вх.№3074/2 від 05 травня 2023 року) про звільнення його з військової служби за контрактом у запас відповідно до пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років), надавши підтверджуючий пакет документів до нього.
12 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 повторно направив рапорт про звільнення ОСОБА_1 з підтверджуючими документами до нього засобами поштового зв`язку до ІНФОРМАЦІЯ_1 для його направлення до військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з тим, що відомості про розташування згаданої військової частини позивачеві невідомі, оскільки є інформацією з обмеженим доступом.
Відповідно до повідомлення з ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15 травня 2025 року №981/1/214 адвокатський запит разом з рапортом про звільнення ОСОБА_1 з підтверджуючими документами були направлені до військової частини НОМЕР_1 за вих.№981/1/211 електронними засобами СЕДО.
Рапорт військовою частиною НОМЕР_1 не був розглянутий.
ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 щодо нерозгляду рапорту від 12 квітня 2025 року про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з чим представник позивача через систему «Електронний суд» звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Згідно з частинами 1-2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У силу вимог статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних відносин, визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Абзацом 5 статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, зокрема, відповідно до частин 3, 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Поряд з цим, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно із положеннями частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:
заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії);
жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років;
жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.
Згідно з підпунктом "г" пункту 3 частини 12 статті 26 Закону військовослужбовці, які проходять військову службу звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
військовослужбовці, у яких на утриманні перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупній розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Отже, до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку.
Таким чином, саме територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації.
Предметом позову у цій справі є не розгляд рапорту про звільнення з військової частини НОМЕР_1 .
З матеріалів справи судом вбачається, що 13 січня 2023 року у позивача народилась третя дитина, у зв`язку з чим 01 травня 2023 року ОСОБА_1 подав рапорт до військової частини НОМЕР_1 (вх.№3074/2 від 05 травня 2023 року) про звільнення його з військової служби за контрактом у запас відповідно до пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років), надавши підтверджуючий пакет документів до нього.
12 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 повторно направив рапорт про звільнення ОСОБА_1 з підтверджуючими документами до нього засобами поштового зв`язку до ІНФОРМАЦІЯ_1 для його направлення до військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з тим, що відомості про розташування згаданої військової частини позивачеві невідомі, оскільки є інформацією з обмеженим доступом.
Відповідно до повідомлення з ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15 травня 2025 року №981/1/214 адвокатський запит разом з рапортом про звільнення ОСОБА_1 з підтверджуючими документами були направлені до військової частини НОМЕР_1 за вих.№981/1/211 електронними засобами СЕДО.
Рапорт військовою частиною НОМЕР_1 не був розглянутий.
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону України №3543-ХІІ визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до частини 9 статті 26 Закону України №3543-ХІІ військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, передбачено порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та визначені питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби.
Відповідно до абзацу 4 пункту 241 Положення №1153/2008 визначено, що накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо, зокрема, для його прийняття виконано всі умови, визначені законом.
Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Під час вирішення справи по суті, суд враховує, що ОСОБА_1 має трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серія НОМЕР_6 , серія НОМЕР_7 , серія НОМЕР_8 .
Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради, Кременчуцького району, Полтавської області видано довідку про склад сім`ї від 19 травня 2025 року №239, відповідно до якої за адресою: АДРЕСА_2 , до складу сім`ї входять: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_3 , донька ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , син ОСОБА_12 , син ОСОБА_13 .
Крім того, судом встановлено, що відповідно до довідки Кобеляцького відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області від 17.07.2025 року вбачається відсутність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів на неповнолітніх дітей:
"Нарахування та примусове стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на примусовому виконанні в Кобеляцькому відділі державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області немає".
У той же час, враховуючи обставини справи, з метою належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) від 12.04.2025 року про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням обставин, які склалися на час розгляду справи.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18.07.2019 у справі №1740/2004/18 (ЄДРСР 83105330), від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18 (ЄДРСР 81858144), від 25.10.2019 у справі №0340/1834/18 (ЄДРСР 85207548), від 12.11.2019 у справі № 816/2183/18 (ЄДРСР 85574619).
Відповідно до абзацу 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.97 №2-зп в справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 №9- рп/2008 у справі №1-10/2008 зазначено, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "Таскомбанк" №0112-1323-6361-0282 від 12 червня 2025 року.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту від 12 квітня 2025 року про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту "г" пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) від 12.04.2025 року про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням обставин, які склалися на час розгляду справи.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник