Справа № 400/5324/24
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 р. № 400/5324/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельника О.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

до відповідачаВійськова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за період з 16.12.2020 року по 18.01.2023 року затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.12.2020 року по 18.01.2023 року включно у сумі 161298,28 грн

- В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу у військовій частини НОМЕР_1 . У період проходження військової служби позивачу не в повному обсязі виплачувалося грошове забезпечення.

Остаточний розрахунок на виконання судових рішень, а отже, і отримання всіх сум, належних при звільненні, здійснено 10.05.2024. Позивач вважає, що у нього виникло право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби по день фактичного розрахунку, що і стало підставою для звернення до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою від 11.06.2024 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

01.07.2025 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Так, відповідач звернув увагу суду, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, оскільки останній своєчасно

був ознайомлений з наказом командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що всі вищевказані грошові виплати та суми коштів які були нараховані позивачу судовими рішеннями, були здійсненні після його звільнення та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та були здійсненні військовою частиною в добровільному порядку на виконання вищевказаних рішень суддів та на момент звільнення позивача з лав Збройних Сил України дані суми йому ще не належали. Також відповідач зазначає, що позовні вимоги щодо зобов`язання нарахувати та виплати на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку грошового забезпечення при звільнені, не відповідають та не кореспондуються з нормами спеціального законодавства, що регулює питання проходження військової служби. Відповідач зауважує, що звільнення з лав Збройних Сил України позивача відбулося без будь-яких зауважень з боку позивача, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

15.12.2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №240, позивача, звільнено з військової служби узв`язку із закінченням строку контракту.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2021 року у справі №280/6531/21 зобов`язано відповідача: нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з 2 доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

- здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 15.12.2020 з урахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004, та виплатити з урахуванням вже виплачених сум індексації.

24.02.2022 року на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2021 року у справі №280/6531/21 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосування базового місяця грудень 2015 року у загальній сумі 4705,40 грн., із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується листом відповідача (додаток №5 до позовної заяви).

Не погоджуючись із застосованим відповідачем базовим місяцем та як наслідок сумою виплаченою на виконання рішення суду позивач був вимушений повторно звертатись до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.09.2023 року у справі № 280/4746/23 зобов`язано відповідача: нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін ( базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року у сумі 81 132 гривні 72 копійки із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44;

- нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію - різницю грошового забезпечення 3 517 гривень 49 копійок в місяць у загальній сумі 117 779 гривень 18 копійок за період з 01.03.2018 року по 15.12.2020 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.

10.05.2024 року на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.09.2023 року у справі № 280/4746/23 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосування базового місяцясічень 2008року та індексацію - різницю грошового забезпечення у розмірі за період з 01.03.2018 по 15.12.2020 включно у загальній сумі 195 928,22 грн., із одночасним утримання військового збору 1,5 %, що підтверджується банківською випискою.

Повідомленнями про надходження коштів підтверджено факт несвоєчасного остаточного розрахунку з позивачем при звільненні.

Оскільки позивача було виключено зі списків особового складу 15.12.2020 року, а крайню виплату відповідачем здійснено 10.05.2024 року, то відповідачем затримано розрахунок з 16.12.2020 року по 09.05.2024 року на 1 241 день, а саме: грудень 2020 року 16 днів; січень 2021 року 31 день; лютий 2021 року 28 днів; березень 2021 року 31 день; квітень 2021 року 30 днів; травень 2021 року 31 день; червень 2021 року 30 днів; липень 2021 року 31 день; серпень 2021 31 день; вересень 2021 року 30 днів; жовтень 2021 року 31 день; листопад 2021 року 30 днів. грудень 2021 року 31 день; січень 2022 року 31 день; лютий 2022 року 28 днів березень 2022 року 31 день; квітень 2022 року 30 днів; травень 2022 року 31 день; червень 2022 року 30 днів; липень 2022 року 31 день; серпень 2022 року 31 день; вересень 2022 року

При цьому відповідач не нарахував та не виплатив середній заробіток за час несвоєчасної виплати сум, належних при звільненні.

Вважаючи, що він має право на виплату сум середнього заробітку, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Релевантними до цієї справи джерелами права є такі.

Статтею 47 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як визначено статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки; вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум; відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно частини 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, в якій зазначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував шестимісячним строком розмір виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правовихактів, дія статті 117 КЗпП в редакції, яка чинна з 19.07.2022, застосовується тільки на ті правовідносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

На момент звільнення позивача стаття 117 КЗпП діяла в редакції, яка передбачала право позивача на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку і це право не обмежувалося будь-яким строком.

Отже, застосовною до спірних правовідносин є стаття 117 КЗпП в редакції, яка була

чинна до 19.07.2022 року та розрахунку середній заробіток за час затримки розрахунку підлягає необмежений шістьма місяцями.

Верховним Судом у постановах від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23 наведено правовий висновок, що у разі звільнення позивача до 19.07.2022 року при умові виплати коштів на виконання рішення суду після 19.07.2022 року спірний період стягнення середнього заробітку варто ділити на 2 частини: - до періоду для виплати середнього заробітку, який передує 19.07.2022 року застосовується період розрахунку середнього заробітку не обмежений 6 місяцями з урахуванням частки заборгованості розрахованої за формулою наведеною у постанові Верховного суду від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19; - до періоду який починається з 19.07.2022 року застосовується період розрахунку середнього заробітку обмежений 6 місяцями без зменшення суми компенсації на частку заборгованості.

Отже, сума компенсації розраховується шляхом додавання двох сум розрахованих за два періоди.

Так Верховним Судом у постанові від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22 зазначено: Тож, спірний період у цих правовідносинах охоплює 31 серпня 2018 року до 14 серпня 2022 року. …

Як вже зазначалось з 19 липня 2022 року стаття 117 КЗпП України діє у редакції, викладеній згідно із Законом №2352-ІХ, тому і підхід до правозастосування указаної норми змінився.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Проте, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15, який суд апеляційної інстанції взяв до уваги при вирішенні цієї справи, викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом №2352-ІХ.

Наведений у цій постанові підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Одночасно, з 19 липня 2022 року стаття 117 КЗпП України діє та підлягає застосуванню у редакції, викладеній згідно із Законом№2352-ІХ.

Тому, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності 19 липня2022 року і після цього.

Період з 31 серпня 2018 року до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19 липня 2022 року до 14 серпня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Аналогічний висновок висловлено у постанові від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22 Верховного Суду і колегія суддів вважає його застосовним до спірних правовідносин.

За цих обставин Верховний Суд резюмує, що суд апеляційної інстанції діяв правильно, коли для належного і ефективного способу захисту позивача вважав за необхідне визначити конкретну суму для стягнення.

Проте, сума, яку постановив стягнути апеляційний суд, визначена без урахування наведеного, тобто як із застосуванням принципу співмірності, так і зі зменшенням періоду виплати до 6 місяців, у зв`язку з чим висновки суду апеляційної інстанції щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є помилковими.

Підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку. Іншими словами, стаття 117 КЗпП України до 19 липня 2022 року підлягає застосуванню в редакції, яка не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. А вже після набрання чинності нормою редакцією статті 117 КЗпП України, апеляційним судом було безпідставно зменшено розмір виплати 6 місяцями.

Тому необхідно враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Наведена правова позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 30 листопада 2023 року у справі№380/19103/22, в якій досліджено питання застосування редакції статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та зазначено, що до військовослужбовців, які були звільнені з військової служби або переведені до іншої військової частини до 19.07.2022 року застосуванню підлягає редакція КЗпП України до 19.07.2022 року, тобто стягненню підлягає середній заробіток за весь період затримки розрахунку (з дати звільнення до дати розрахунку) не обмежений шістьма місяцями, проте із урахуванням частки виплачених коштів після звільнення.Таким чином, в межах даної справи підлягають врахуванню норми статті 117 КЗпП України у редакції що діяла до 19.07.2022 року та відповідно врахуванню висновки Верховного Суду викладені у постанові від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції що діяла до 19.07.2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат".

В межах даної справи підлягають врахуванню норми статті 117 КЗпП України у редакції що діяла до 19.07.2022 року та відповідно врахуванню висновки Верховного Суду викладені у постанові від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції що діяла до 19.07.2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат".

Враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22 перший період затримки розрахунку при звільненні за період 16.12.2020 року по 18.07.2022 року складає 580 днів: грудень 2020 року 16 днів; січень 2021 року 31 день; лютий 2021 року 28 днів; березень 2021 року 31 день; квітень 2021 року 30 днів; травень 2021 року 31 день; червень 2021 року 30 днів; липень 2021 року 31 день; серпень 2021 31 день; вересень 2021 року 30 днів; жовтень 2021 року 31 день; листопад 2021 року 30 днів. грудень 2021 року 31 день; січень 2022 року 31 день; лютий 2022 року 28 днів березень 2022 року 31 день; квітень 2022 року 30 днів; травень 2022 року 31 день; червень 2022 року 30 днів; липень 2022 року 18 днів; з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року на 184 дні: липень 2022 року 13 днів; серпень 2022 року 31 день; вересень 2022 року 30 днів; жовтень 2022 року 31 день. листопад 2022 року 30 днів; грудень 2022 року 31 день; січень 2023 року 18 днів.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Як вбачається із довідки про грошове забезпечення у жовтні 2020 року виплати позивачу складають 2530,82 грн. у листопаді 2020 року виплати позивачу складають 11857,25 грн.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньоденне грошове забезпечення позивача складає: (2530,82 грн. + 11857,25 грн.) / 61 = 235,87 грн.

Середній заробіток за період з 16.12.2020 року по 18.07.2022 року складає: 235,87 грн. х 580 днів = 136 804,60 грн.

Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 навів єдиний механізм розрахунку істотності частки середнього заробітку, а саме: розмір середнього заробітку прямопропорційно залежить від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Загальний розмір виплат нарахованих позивачеві при виключенні зі списків особового складу складав 232 797,02 гривень, з яких: 32163,40 грн. грошове забезпечення виплачено у добровільному порядку при звільненні з військової служби, 200 633,62 грн. = (4705,40 + 195 928,22) - виплачено на виконання рішень суду. Частка заборгованості відповідно до алгоритму виведеного Верховним Судом складає: 200 633,62 грн. / 232 797,02 грн. * 100% = 86,18%

Отже, виходячи з принципу пропорційності, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення належна позивачу має складати: 136 804,60 грн. * 86,18% = 117 898,20 грн. Середній заробіток за період з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року складає: 235,87 грн. х 184 дні = 43 400,08 грн.

Загальна сума середнього заробітку відповідно до правової позиції Верховного Суду наведеної у постановах від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23 складає: 117 898,20 грн. + 43 400,08 грн. = 161 298,28 грн.

Відповідно до вимог статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Таким чином, для повного і належного захисту порушених прав та інтересів позивача слід стягнути з відповідача конкретну суму середнього заробітку, яка становить 116 298,28 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, суд вважає помилковими посилання відповідача на порушення позивачем строків звернення до суду, оскільки право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у позивача винило після здійснення такого розрахунку, яке відбулось 10.05.2024. До суду позивач звернувся 04.06.2024, тобто в межах встановленого спеціальним законодавством строку.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 НОМЕР_3 ) задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середнього заробітку за період з 16.12.2020 року по 18.01.2023 року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.12.2020 року по 18.01.2023 року в розмірі 161 298, 28 (сто шістдесят одна тисяча двісті дев`яносто вісім гривень 28 коп).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник