Справа № 420/34375/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/34375/24

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.,

повний текст судового рішення

складено 05.05.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа - Державна служба України з питань праці Департамент стратегічного планування та аналітичного забезпечення, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа - Державна служба України з питань праці Департамент стратегічного планування та аналітичного забезпечення, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, Код ) щодо неутворення комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (вул. Маршала Василевського, 40/1, м.Миколаїв, 54003, Код ), утворити комісію зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

29.04.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява від повноважного представника позивача, в якій остання просить суд ухвалити додаткове рішення по справі №420/34375/24, та стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 50 500,00 грн.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року заяву представника позивача - Шаповала Олександра Олександровича (від 29.04.2025 р. вхід. №5404/25) про ухвалення додаткового рішення по справі №420/34375/24 задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення у справі №420/34375/24 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа Державна служба України з питань праці Департамент стратегічного планування та аналітичного забезпечення, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Стягнуто з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

На вказане додаткове рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить суд скасувати додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року в частині відмови у задоволенні решти вимог. У даній частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , 50 500,00 (п`ятдесят тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, на відшкодування понесених судових витрат. На думку апелянта, оскаржуване додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року в частині відмови у задоволенні решти вимог не відповідає положенням, визначеним статтею 242 КАС України.

Крім того, Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці також подало апеляційну скаргу на вищевказане додаткове рішення. Апелянт просить суд скасувати додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року по справі №420/34375/24 у повному обсязі.

09.06.2025 року (вхід.№ 30463/25) на адресу суду апеляційної інстанції від Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги від 19.05.2025 року на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року по справі №420/34375/24; скасувати додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року по справі №420/34375/24 в частині задоволених вимог, із прийняттям нового рішення у цій частині шляхом відмови у їх задоволенні.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці задоволенню не підлягають.

Частинами 1,2 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011року №3674-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до ст.1 якого судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до вимог ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно до положень ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до вимог ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин 4, 5 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 6, 7 статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимоги частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з вимогами ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Зокрема, на підтвердження обґрунтованості понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20 750, 00 грн., заявником до суду подано копії наступних документів: - Договору про надання правової допомоги №01-10/24 від 02 жовтня 2024 року; Звіту від 28 квітня 2025 року за Договором про надання правової допомоги №01-10/24 від 02 жовтня 2024 року; Акта приймання-передачі від 28 квітня 2025 року за Договором про надання правової допомоги №01-10/24 від 02 жовтня 2024 року; Рахунку від 02 жовтня 2024 року за Договором про надання правової допомоги №01-10/24 від 02 жовтня 2024 року; Квитанції від 02 жовтня 2024 року.

Отже, перевіряючи обґрунтованість визначеного адвокатом розміру правничої допомоги у загальній сумі 50 500, 00 грн., яка складається з:

- консультація та узгодження правової позиції;

- ознайомлення та збір доказів перед початком справи;

- дослідження практики Верховного Суду в подібних спорах;

- складання та подання позовної заяви із доказами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Також, відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, у Рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги.

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої винесено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, а також неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як вбачається з матеріалів, предметом позовних вимог, в межах даної адміністративної справи, є визнання протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо неутворення комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці утворити комісію зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та відшкодування моральної шкоди.

Отже, дана справа належить до категорії справ незначної складності, та розглядалася судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Таким чином, з урахуванням наведеного, враховуючи складність розгляду саме цієї справи, заявлених позовних вимог та їх співвідношення із заявленим розміром судових витрат на правничу допомогу, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн., оскільки саме такий розмір гонорару є справедливим, розумним, та співмірним, зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, тощо.

Зважаючи на вищевикладене, заява представника ОСОБА_1 (від 29.04.2025 р. вхід. № 5404/25) про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, підлягає задоволенню частково.

Враховуючи те, що доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи на стадії апеляційного провадження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко