Справа № 580/4882/25
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року справа № 580/4882/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02.05.2025 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника адвоката Шевченка Олега Анатолійовича з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення у формі наказу про звільнення з військової служби позивача за сімейними обставинами (наявність матері з інвалідністю ІІ групи, яка потребує догляду).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник зазначив, що позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Мати позивача, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново та потребує часткового стороннього догляду та частково не здатна до самообслуговування. Батько позивача, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рідний брат позивача, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У січні 2025 року позивач подав рапорт про звільнення з військової служби. У відповідь на рапорт відповідач листом від 02.02.2025 повідомив про, те що до рапорту не додано доказів щодо відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд за матір`ю. Оскільки позивач є єдиною особою у матері, який може здійснювати за нею догляд, тому за захистом прав та інтересів позивача звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач проти позову заперечив. 19.05.2025 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у січні 2025 року позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 із рапортом на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII. Однак, позивач не надав достатніх доказів, які б підтверджували, що у ОСОБА_2 відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення. Тому відсутні правові підстави для задоволення рапорту позивача та звільнення з військової служби. З указаних підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 07.05.2025 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 від 29.06.2024.

Мати позивача, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи з 29.06.2023 безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 056251 від 04.07.2023. Висновок про умови та характер праці: працепристосування. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: лікування та нагляд профільного спеціаліста, сімейного лікаря.

Відповідно до висновку ЛКК від 11.07.2024 № 711, виданого КНП «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує часткового стороннього догляду та частково не здатна до самообслуговування. Терміном постійно. Висновок для Департаменту соціальної політики.

Батько позивача, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 31.03.2025.

Рідний брат позивача, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 09.06.2022.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 10.02.2025 ОСОБА_2 повідомила про відсутність інших працездатних осіб, які зобов`язані її утримувати згідно закону, в тому числі і таких, що мають обов`язок з її утримання в розумінні статей 75, 198 та 202 Сімейного кодексу України, а також згідно інших норм законодавства, в тому числі і статті 51 Конституції України. Її син, ОСОБА_1 , є особою, відносно якої нею зроблений вибір щодо здійснення догляду за людиною з інвалідністю, для оформлення йому звільнення з лав ЗСУ під час військової мобілізації та військової служби.

Позивач звернувся до відповідача із рапортом від 25.01.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, тобто через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.

До рапорту позивач надав копії: довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_2 , пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , свідоцтва про народження ОСОБА_1 , пенсійного посвідчення ОСОБА_3 , військового квитка ОСОБА_1 , висновку ЛКК від 11.07.2024 ОСОБА_2 , свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , висновок ЛКК ОСОБА_3 , огляд терапевта (сімейного лікаря) ОСОБА_2 , виписку з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Листом від 02.02.2025 № 3588 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для його звільнення з військової служби, посилаючись на те, що позивач не надав достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що у ОСОБА_2 відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

Позивач повторно звернувся до відповідача із рапортом від 05.03.2025 щодо звільнення з військової служби та надав нотаріально посвідчену заяву матері, ОСОБА_2 , про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати за нею догляд.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 13.03.2025 № 7907 повідомила про те, що заява матері не є достатнім доказом, який би підтверджував, що у ОСОБА_2 відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня спорідненості.

Позивач 15.03.2025 звернувся із рапортом до ІНФОРМАЦІЯ_4 шодо складання акта обстеження сімейного стану позивача із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють, або можуть здійснювати догляд його матері.

ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 20.03.2025 № 64/1739 повідомив, що відповідно до ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із рапортом про обстеження сімейного стану позивачу належить звертатися до свого безпосереднього начальника по місцю служби, а якщо той не може вирішити питання - до наступного прямого начальника.

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно відмовив йому в звільненні з військової служби, за захистом своїх прав та інтересів в особі свого представника звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ).

Частини 1 - 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

У частині сьомій статті 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на момент розгляду цієї справи.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України.

Відповідно до статті 39 Закону № 2232-ХІІ на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Як встановив суд, позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .

Статтею 26 Закону № 2232-XII передбачені підстави звільнення з військової служби. При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період встановлені у частині 4 статті 26 Закону № 2232-XII та розмежовані з огляду на період застосування: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1); під час воєнного стану (пункт 2).

Таким чином, з огляду на введення в Україні воєнного стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

П. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII визначає, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Як встановив суд, позивач звернувся до відповідача із рапортом від 25.01.2025 про звільнення від військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, тобто через сімейні обставини.

Однак, відповідач листом від 02.02.2025 № 3588 повідомив позивача про відсутність правових підстав для звільнення з військової служби.

З приводу наведеного відповідачем у листі за результатами розгляду рапорту позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ підставами звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин є наявність у сукупності таких умов:

необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю;

мати позивача повинна бути особою з інвалідністю I чи II групи;

за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Відповідно до пп. 26 п. 5 додатку 19 наказу Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються, зокрема, документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме:

у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи:

документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);

один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946;

висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, про потребу в постійному догляді.

Позивач на обгрунтування підстав звільнення його з військової служби надав документи, з яких вбачається, що його мати ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи з 29.06.2023 безтерміново; висновок про умови та характер праці - працепристосування.

На підтвердження факту необхідності здійснювати постійний догляд за матір`ю позивач надав висновком ЛКК КНП «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 11.07.2024 № 711, відповідно до якого ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує часткового стороннього догляду та частково не здатна до самообслуговування.

Однак, підставою звільнення з військової служби є необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю позивача. Разом з тим, із зазначеного висновку від 11.07.2024 № 711 вбачається, що ОСОБА_2 потребує часткового стороннього догляду та частково не здатна до самообслуговування, що не свідчить про необхідність саме постійного догляду.

При цьому, суд зауважує, що поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. При цьому «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.

Водночас відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені за результатом перевірки уповноваженими лікарями, перелік яких затверджується правлінням Пенсійного фонду України, обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»; висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

Згідно з пунктами 2, 3, 4 цієї Інструкції висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги.

Висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о «Медична карта амбулаторного хворого № _____», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974.

Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859.

Також повноваження ЛЛК визначені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання».

Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням №1317, суд дійшов висновку про те, що саме МСЕК визначає потребу у сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то такі повноваження віднесені до компетенції ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23.

Тож відносно осіб, яким встановлено інвалідність, висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду надає медико-соціальна експертна комісія. Виняток становлять лише особи з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яким висновок про необхідність постійного догляду може надаватись ЛКК закладу охорони здоров`я.

Водночас Верховний Суд, надаючи оцінку подібним правовідносинам у постанові від 11.04.2024 у справі № 420/16689/23 враховував, що відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Отже, за висновком Верховного Суду Закон №2232-XII встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів і перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини, тоді як приписи постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

Суд звертає увагу на той факт, що вказаною вище довідкою огляду МСЕК матері позивача встановлено ІІ групу інвалідності й висновок про умови та характер праці - працепристосування, а необхідність у постійному догляді не визначено.

Тож вказана довідка не є документом, що підтверджує необхідність постійного догляду у розумінні положень Закону № 2232-XII, а лише свідчить про надані рекомендації ОСОБА_2 .

Так само у висновку ЛКК КНП «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 11.07.2024 № 711 відсутня інформація про необхідність здійснення постійного догляду ОСОБА_2 . Саме по собі поняття «часткового стороннього догляду», про що зазначено у висновку ЛКК, не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

При цьому, зважаючи на те, що матері позивача встановлена інвалідність ІІ групи за загальним захворюванням, то повноваження з надання висновку про необхідність здійснення постійного догляду належать саме до компетенції медико-соціальної експертної комісії.

Тож, суд зазначає, що позивач не надав жодних документів, які підтверджують потребу його матері, ОСОБА_2 , у постійному догляді.

З огляду на відсутність в наданих документах інформації про необхідність постійного догляду, суд дійшов висновку про відсутність доказів на підтвердження факту існування підстав для звільнення з військової служби, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Крім того, як на підставу відсутності правових підстав для звільнення позивача з військової служби, відповідач посилається на те, що позивач не надав достатніх доказів, які б підтверджували, що у ОСОБА_2 відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

Як було зазначено вище, відповідно пп. 26 п. 5 додатку 19 наказу Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170 встановлює, зокрема, що при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини подаються, у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, в тому числі, один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження відсутності у ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого (батьків) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків), та що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.

Зазначення у нотаріально посвідченій заяві від 10.02.2025 ОСОБА_2 про відсутність інших працездатних осіб, які зобов`язані її утримувати згідно закону, не є належним доказом відсутності таких членів сім`ї.

Також на звернення позивача від 15.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_4 шодо складання акта обстеження сімейного стану листом від 20.03.2025 № 64/1739 ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив, що відповідно до ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із рапортом про обстеження сімейного стану позивачу належить звертатися до свого безпосереднього начальника по місцю служби, а якщо той не може вирішити питання - до наступного прямого начальника.

Однак, доказів звернення до свого безпосереднього начальника по місцю служби позивач суду не надав.

Таким чином, підстави відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби є законними та обґрунтованими, отже підстави задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розподіл судових відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО