Справа № 520/29865/24
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 520/29865/24

адміністративне провадження № К/990/35400/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шишова О. О., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 520/29865/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орількалатінвест» до Головного управління ДПС у Харківській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Орількалатінвест» (надалі також - ТОВ «Орількалатінвест») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі також - ГУ ДПС у Харківській області), Державної податкової служби України (далі також - ДПС України), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 15 травня 2024 року №11055502/35027361 комісії ГУ ДПС у Харківській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відмову у реєстрації податкової накладної від 15 березня 2024 року № 3 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну ТОВ «ОРІЛЬКАЛАТІНВЕСТ» від 15 березня 2024 року №3»;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 15 травня 2024 року №11055504/35027361 комісії ГУ ДПС у Харківській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відмову у реєстрації податкової накладної від 19 березня 2024 року №1 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну ТОВ «Орількалатінвест» від 19 березня 2024 року №1;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 15 травня 2024 року №11055503/35027361 комісії ГУ ДПС у Харківській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відмову у реєстрації податкової накладної від 19 березня 2024 року №2 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну ТОВ «Орількалатінвест» від 19 березня 2024 року №2;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 21 травня 2024 року №11078397/35027361 комісії ГУ ДПС у Харківській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відмову у реєстрації податкової накладної від 1 березня 2024 року №1 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну ТОВ «Орількалатінвест» від 1 березня 2024 року №1;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 21 травня 2024 року №11078394/35027361 комісії ГУ ДПС у Харківській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відмову у реєстрації податкової накладної від 2 березня 2024 року №1 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну ТОВ «Орількалатінвест» від 2 березня 2024 року №1;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 21 травня 2024 року №11078396/35027361 комісії ГУ ДПС у Харківській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відмову у реєстрації податкової накладної від 4 березня 2024 року №2 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну ТОВ «Орількалатінвест» від 4 березня 2024 року №2.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року, позов задоволено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) установлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для відкриття касаційного провадження та зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми права без урахування висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 липня 2025 року у справі № 420/14450/24, від 29 липня 2025 року у справі № 140/1998/24, від 24 березня 2025 року у справі № 140/32696/23, від 13 січня 2024 року у справі № 240/5563/23, від 28 листопада 2023 року у справі № 240/12027/21, від 13 березня 2023 року у справі № 240/12029/21, від 16 травня 2023 року у справі № 340/3358/22, від 5 травня 2023 року у справі № 1340/5998/18, від 13 липня 2022 року у справі № 640/18540/18, від 13 липня 2022 року у справі № 520/223/20, від 4 липня 2022 року у справі № 816/4509/15, від 19 вересня 2022 року у справі № 640/19724/18.

Суд звертає увагу на те, що для обґрунтування касаційної скарги недостатньо самого лише зазначення та цитування постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу контролюючого органу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

У разі посилання на висновки Верховного Суду, які на думку скаржника не були враховані судами першої та апеляційної інстанцій, необхідно посилатися на ті висновки, які були зроблені на підставі дослідження норм, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах за однакових умов.

Зміст касаційної скарги не доводить та не підтверджує того факту, що правовідносини у цій справі та справах, на які скаржник посилається у касаційній скарзі є подібними.

Крім того, скаржник формально посилається також на пункт 1 частини другої статті 353 КАС України як на підставу для відкриття касаційного провадження.

Разом із цим Верховний Суд зазначає, що посилання на пункт 1 частини другої статті 353 КАС України пов`язані із твердженнями про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема щодо недослідження фактичних обставин справи та наявних у матеріалах доказів. Проте згідно з положеннями частини другої статті 353 КАС України такі доводи можуть бути прийнятними лише за наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2 або 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Крім того, вимогою касаційної скарги в такому разі має бути направлення справи на новий розгляд.

Однак відповідач, посилаючись на пункт 1 частини другої статті 353 КАС України, не навів відповідних доводів у зв`язку з підставами, передбаченими пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Подана касаційна скарга фактично містить лише виклад обставин справи, цитати нормативних актів та незгоду з рішеннями судів першої й апеляційної інстанцій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Також, суд звертає увагу на те, що за правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином, можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах та у справах розглянутих за правилами спрощеного позовному провадженні, залежить виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики або виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі має поставити на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Однак, в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.

Також, у поданій касаційній скарзі скаржник зазначає, що справа становити суспільний інтерес, однак при цьому, скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.

Крім того, касаційна скарга в цій справі відповідачем вже подавалась, проте ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2025 року її повернуто як таку, що не містила обов`язкових підстав касаційного оскарження.

Втім, звертаючись до суду з цією касаційною скаргою, скаржник так і не виправив недоліків касаційної скарги, на які були вказані Верховним Судом.

Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України, -

постановив:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 520/29865/24 повернути скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя О. О. Шишов