Справа № 120/6887/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 р. Справа № 120/6887/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

20.05.2025 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України.

Позовні вимоги обґрунтовуються протиправністю дій відповідача щодо відмови у видачі позивачці паспорта громадянина України для виїзду за кордон без внесення відбитків пальців, а також в отриманні бланку документа без безконтактного електронного носія.

Похідною позовоною вимогою є вимога про зобов`язання Державної міграційної служби України через Гайсинський відділ Управління ДМС України у Вінницькій області оформити та видати позивачці паспорт громадянина України для виїзду за кордон без внесення відбитків пальців, отримати бланк документа без безконтактного електронного носія, без передачі будь-яких даних щодо позивачки до ЄДДР, без формування (присвоєння) ункального номеру запису в реєстрі (УНЗР), без використання будь-яких засобів ЄДДР.

Ухвалою суду від 26.05.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, водночас позивачці установлено 10-денний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків, а саме: уточнення суб`єктного складу сторін; визначення належного відповідача з урахуванням предмету позову; надання доказів звернення за отриманням закордонного папспорта до Гайсинського відділу Управління ДМС України у Вінницькій області або іншого територіального органу (підрозділу) Державної міграційної служби України, уповноваженого на видачу паспорта для виїзду за кордон, та отримання від такого відділу (органу, підрозділу) відмови у вчиненні цих дій.

12.06.2025 поштою до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою позивачка пояснила свою позицію щодо визначеного відповідача у справі, наголосивши на тому, що позовні вимоги спрямовані виключно до Державної міграційної служби України, а згадування Гайсинського відділу Управління ДМС України у Вінницькій області зумовлене лише тим, що він є структурним підрозділом центрального органу виконавчої влади, уповноваженим виконувати покладені на нього функції.

Ухвалою від 16.06.2025 судом відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 . Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні).

26.06.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що чинним законодавством України не передбачено можливості оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон без вбудованого безконтактного електронного носія персональних даних. Зокрема, починаючи з 20.12.2016 оформлення паспортів старого зразка (без електронного носія) припинено, а Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр" вимагає обов`язкове зняття біометричних даних під час оформлення закордонного паспорта. При цьому відповідач наголошує, що мотиви релігійного переконання не звільняють громадян від обов`язку дотримання вимог чинного законодавства.

17.07.2025 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Позивачка вважає, що відповідач не спростував її твердження та аргументи, викладені на обґрунтування позовних вимог, а тому просить суд адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін на підтримку своїх вимог та заперечень і надані ними докази, суд встановив, що 21.01.2025 позивачка звернулася до Державної міграційної служби України з заявою щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон без надання відбитків пальців рук та внесення інформації до безконтактного електронного носія.

Листом від 21.02.2025 за № С-1239-25/6.3/1761-25 відповідач відмовив у задоволенні вимог позивачки, роз`яснивши, що чинним законодавством не передбачено оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон без безконтактного електронного носія персональних даних, а з 20.12.2016 прийом документів на виготовлення паспортів без такого носія припинено.

Вітак позивачка звернулася до суду з цим позовом, оскільки вважає, що відмова відповідача в оформленні та видачі їй паспорта громадянина України для виїзду за кордон на без застосування безконтактного електронного носія персональних даних відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ "Про затвердження Положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон" без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру є протиправною і такою, що порушує її права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та заявленим позовним вимогам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360 затверджено Положення про Державну міграційну службу України (далі ? Положення).

Згідно з пунктами 1, 2 цього Положення Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі ? Закон № 5492-VI) єдиний державний демографічний реєстр ? це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 4 Закону № 5492-VI).

Порядок здійснення ідентифікації та верифікації встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 4 № 5492-VI).

За приписами абз. 1 ч. 3 ст. 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 22 Закону № 5492-VI).

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, ? на 10 років.

За нормами ч. 4 ст. 22 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних.

До паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) тип документа; 4) код держави; 5) номер документа; 6) ім`я особи; 7) громадянство; 8) дата народження; 9) унікальний номер запису в Реєстрі; 10) стать; 11) місце народження; 12) дата видачі документа; 13) уповноважений суб`єкт, що видав документ (код); 14) дата закінчення строку дії документа;15) відцифрований образ обличчя особи; 16) відцифрований підпис особи; 17) дані про перебування на консульському обліку (за бажанням особи або її представника, представника закладу, який виконує функції опікуна чи піклувальника над особою) (ч. 6 ст. 22 Закону № 5492-VI).

У паспорті громадянина України для виїзду за кордон за письмовим клопотанням заявника, а стосовно осіб, які не досягли шістнадцятирічного віку, ? їхніх батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших представників може бути зазначена також додаткова змінна інформація, передбачена цим Законом (ч. 8 ст. 22 Закону № 5492-VI).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон" затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що додається (пункт 1);

Установлено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон, оформлений та/або виданий на підставі документів, поданих до 01.01.2015, є чинним протягом строку, на який його було видано (пункт 2);

Запроваджено з 01.01.2015 оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру (пункт 3);

Установлено, що: прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 20.12.2016 припиняється; паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 20.12.2016 є чинним протягом строку, на який його було видано (пункт 4).

Згідно з абзацом 2 пункту 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон" (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 № 1001) (далі ? Порядок № 152), паспорт для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій.

За приписами пунктів 12-14 Порядку № 152 внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі ? Реєстр) здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС та відомчої інформаційної системи МЗС (далі ? відомчі інформаційні системи).

Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС.

До заяви-анкети вноситься така інформація про особу, на ім`я якої оформляється паспорт для виїзду за кордон: 1) прізвище, власне ім`я та по батькові (далі ? ім`я); 2) дата народження; 3) місце народження (держава, область, район/місто, селище/село); 4) стать; 5) дата та підстави набуття громадянства; 6) унікальний номер запису в Реєстрі (у разі наявності); 7) відцифрований образ обличчя особи; 8) відцифрований підпис особи (крім осіб, які в установленому законом порядку визнані недієздатними, та осіб, які не досягли 14-річного віку). Підпис осіб з фізичними вадами вноситься за їх бажанням. Підпис осіб, які не можуть пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, ? вноситься із застосуванням засобів Реєстру шляхом сканування; 9) відомості про отримання відцифрованих відбитків пальців рук (відцифровані відбитки пальців рук особи не отримуються до досягнення нею 12-річного віку та у разі, коли особа не може пересуватися самостійно у зв`язку із тривалим розладом здоров`я та потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку); 10) місце проживання із зазначенням адреси (держава, область, район/місто, селище/село, вулиця, номер будинку, корпусу, квартири); 11) номер контактного телефону заявника та/або адреса електронної пошти; 12) реквізити документа, на підставі якого оформлюється паспорт для виїзду за кордон; 13) відомості про законного представника особи (ім`я, дата народження, реквізити документа, що посвідчує особу, та документа, що підтверджує його повноваження); 14) відомості про сплату адміністративного збору (консульського збору) або про звільнення від його сплати; 15) дата заповнення заяви-анкети.

Відповідно до положень пункту 35 Порядку № 152 заявник для оформлення паспорта для виїзду за кордон в Україні подає такі документи: 1) паспорт громадянина України (для особи, яка досягла 14-річного віку та проживає в Україні); 2) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави, ? у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 14-річного віку. Якщо батьки або один із батьків такої особи на момент її народження були іноземцями або особами без громадянства, також подається довідка про реєстрацію особи громадянином України (у разі оформлення вперше паспорта для виїзду за кордон із застосуванням засобів Реєстру); 3) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, ? у разі подання документів законним представником, крім випадків, коли законним представником є один із батьків; 4) документи, що підтверджують сплату адміністративного збору, або оригінал документа про звільнення від його сплати. Оригінал документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертається заявнику, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати; 5) у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 12-річного віку, або особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я та яка потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, або особі, щодо якої наявний висновок про необхідність направлення особи із складових сил оборони або сил безпеки, постраждалої у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на лікування за кордон, ? може бути подано одну кольорову фотокартку розміром 10-15 сантиметрів для внесення відцифрованого образу обличчя особи шляхом сканування.

Тож, з аналізу наведених правових норм висновується, що видачі особі паспорта громадянина України для виїзду за кордон передує її звернення до відповідного органу/підрозділу ДМС України чи уповноваженого суб`єкта із визначеними пунктом 35 Порядку № 152 документами, формування заяви-анкети та її розгляд за передбаченою Порядком процедурою. Подання заяви довільної форми з документами щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон Порядком № 152 не передбачено. Вимоги до оформлення закордонного паспорта відповідають нормам міжнародного права та є поширеною у більшості країн практикою.

За встановленою процедурою відповідний орган/підрозділ ДМС України чи уповноважений суб`єкт саме за результатом перевірки поданих громадянином документів або перевірки відповідної інформації приймає рішення про відмову в прийнятті документів, про оформлення паспорта для виїзду за кордон або про відмову в його оформленні.

Як з`ясовано судом під час розгляду справи, позивачка не зверталась з заявою-анкетою встановленого зразка та необхідними документами у встановленому законодавством порядку до територіальних органів УДМС, уповноважених на видачу паспорта для виїзду закордон. Тобто законодавчо встановлена процедура подання документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивачкою у цьому випадку дотримана не була.

Водночас відповідач цілком обґрунтовано посилається на те, що чинним законодавством не передбачено оформлення та видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон без безконтактного електронного носія персональних даних, а з 20.12.2016 прийом документів на виготовлення паспортів без такого носія припинено, що унеможливлює задоволення вимог позивачки.

Щодо застосування норм Закону № 5492-VI, з якими позивачка не погоджується, то в цьому аспекті суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 150 Конституції України, вирішення питання про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України належить виключно до компетенції Конституційного Суду України.

Закон № 5492-VI у встановленому порядку неконституційним не визнаний, є чинним, застосовується тривалий період та в силу присів ст. 68 Основного Закону України є обов`язковим для виконання. Діючих альтернативних нормативних актів однієї юридичної сили, які б по-іншому врегульовували порядок видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, не існує.

Таким чином, оскільки у інший спосіб оформлення закордонного паспорту громадянину України не передбачено, на сьогодні відсутні правові підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я позивачки без застосування безконтактного електронного носія персональних даних, про що позивачку правильно інформовано листом ДМС від 21.02.2025 за № С-1239-25/6.3/1761-25.

Подання позивачкою заяви невстановленої форми не дає законних підстав для прийняття жодного з рішень, передбачених Порядком № 152.

При цьому суд акцентує на тому, що позивачкою також не було дотримано порядку звернення за оформленням закордонного паспорта і в частині подання відповідної заяви до до територіального органу (підрозділу) Державної міграційної служби України, який уповноважений на видачу паспорта для виїзду закордон.

Відповідно, позивачка безпідставно заявляє вимоги зобов`язального характеру про видачу такого паспорту Гайсинським відділом Управління ДМС України у Вінницькій області, до якого позивачка з цього питання не зверталася та не отримувала від цього органу, який у спірних правовідносинах вважається уповноваженим суб`єктом владних повноважень, відмови у вчиненні оскаржуваних дій.

Щодо відповідача, то, як вже було констатовано вище, перешкод у реалізації права позивачкою на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон Державною міграційною службою України створено не було, а натомість надано роз`яснення щодо порядку та процедури оформлення цього паспорту, враховуючи звернення позивачки.

Суд не бере до уваги посилання позивачки на правову позицію, наведену Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 у зразковій справі № Пз/9901/2/18 (806/3265/17). Така позиція не є релевантною і не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки стосується оцінки відмови територіального органу ДМС у видачі фізичній особі паспорта громадянина України у формі книжечки (внутрішнього паспорту громадянина України).

Натомість при вирішенні справи суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.06.2021 у справі № 0240/3048/18-а.

Оцінюючи позовні вимоги в зобов`язальній частині суд також бере до уваги, що одним із конституційних принципів, на якому повинна базуватися діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, є принцип, відповідно до якого ці органи, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Тобто діяльність органів державної влади в Україні здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом".

Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Натомість позивачка, звертаючись до суду з цим позовом, просить зобов`язати відповідача оформити та видати їй паспорт громадянина України для виїзду за кордон без внесення відбитків пальців, отримати бланк документа без безконтактного електронного носія, тобто спонукати відповідача до вчинення дій, які виходить за межі його компетенції і владно-управлінських функцій та не мають правового підґрунтя. У свою чергу, зобов`язання органу державної влади ухвалити рішення, яке не відповідає положенням закону, не лише суперечить вищезазначеному конституційному принципу, але й також створює прецедент свавільного втручання суду у суспільні правовідносини.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас відсутність порушеного права або невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлені під час розгляду справи, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

За змістом положень статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року (пункт 29) статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, суд бере до уваги позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, оцінивши ключові доводи сторін та дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, позивачка втрачає право на відшкодування понесених у цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Державна міграційна служба України (, місцезнаходження: вул. Володимирівська, 9, м. Київ, 01001).

Повне рішення суду складено 10.09.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович