Справа № 260/1002/25
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/1002/25 пров. № А/857/25235/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довга О.І.

Запотічний І.І.

секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Гебеш С.А.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород 23 травня 2025 року о 14 год 03 хв, повний текст складено 29 травня 2025 року, у справі №260/1002/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , Міністерство у справах ветеранів України про визнання дії та бездіяльності протиправними,

В С Т А Н О В И В:

14.02.2025 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Міністерства оборони України, просив:

визнати протиправним та скасувати п. 39 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.10.2024 №31/д про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 ;

зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2024, призначити і виплатити передбачену п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - батька ОСОБА_3 , у зв`язку із смертю (загибеллю) його в період дії воєнного стану, пов`язаного із захистом Батьківщини із врахуванням висновків суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково: зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2024 року та прийняти рішення за результатами розгляду такої заяви. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не надавалась оцінка всіх наданих документів, а лише встановлена відсутність встановлення факту перебування позивача на утримані загиблого військовослужбовця відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Суд першої інстанції зазначено, що Міністерство оборони України остаточного рішення про призначення чи про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги за результатами розгляду поданої позивачем заяви не прийняв, а лише повернув заяву з документами на доопрацювання. Суд першої інстанції вказав, що позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, у зв`язку із смертю (загибеллю) у період дії воєнного стану, пов`язаною із захистом Батьківщини не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною та спрямована на майбутнє.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Міністерство оборони України подали апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 просить скасування рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року в частині та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задовольнити у повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що дитина загиблого військовослужбовця яка є повнолітньою набула право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця з дати набрання законної сили положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Скаржника вказує, що Порядок № 45 регламентує, що повернення документів на доопрацювання є формою рішення відповідача, тому суд першої інстанції мав у резолютивній частині рішення поетапно задовольнити позовні вимоги скаржника з огляду на той факт, що повторний розгляд заяви скаржника, по якій вже прийнято рішення відповідачем, є неможливим без скасування прийнятого відповідачем рішення. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано факт порушення відповідачем адміністративної процедури розгляду заяви скаржника, не досліджено правову природу застосування законодавства у сфері призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги повнолітнім дітям загиблого військовослужбовця. Скаржник вказує, що зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву позивача не є ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача. Скаржник вважає, що оскільки за своєю правовою природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника), а тому виключення із кола осіб, які мають право на отримання допомоги, дитини військовослужбовця з підстав дати її народження не відповідає змісту і меті закону та є дискримінаційним. Скаржник також зауважує, що при прийнятті рішення щодо заяви скаржника відповідач повинен був застосовувати ті нормативно-правові акти, які були чинні на момент прийняття відповідного рішення, а суд першої інстанції мав врахувати приписи норм матеріального права.

Міністерство оборони України просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 не являється неповнолітньою дитиною. Скаржник вказує, що за поданими позивачем документами неможливо встановити, чи є повнолітній син загиблого військовослужбовця непрацездатним (особою з інвалідністю) і перебував на його утриманні. Скаржник зазначає, що підтверджуючих документів про право на призначення пенсії у разі втрати годувальника або факт призначення даного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на розгляд комісії Міністерства оборони України не надано. Скаржник зауважує, що за інформацією ІНФОРМАЦІЯ_2 у загиблого військовослужбовця є цивільна дружина ОСОБА_4 , яка проживає в Харківській області, станом на 03.03.2025 документи цивільної дружини стосовно розгляду питання щодо призначення одноразової грошової допомоги до Департаменту не надходили. Скаржник вважає, що Міністерство оборони України не відмовило позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, а правомірно повернуло його документи на доопрацювання. Також вказує, що рішення комісії залишилось правомочним та діє до цього часу.

Міністерство у справах ветеранів України подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вказує, що заява від позивача ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 3551-ХІІ, до Мінветеранів не надходило.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Міністерства оборони України, зазначивши, що позивачем було максимально детально роз`яснено та підтверджено нормами права та належними й допустимими доказами, що він як син свого загиблого батька та має повне право на виплату одноразової грошової допомоги. Вказує, що жодного доопрацювання його документи не потребують - адже сам факт родинних відносин (кровне споріднення «батько-син») є підставою для віднесення позивача до кола осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу. Вважає, що розглядаючи заяву позивача скаржник взагалі проігнорував приписами законодавства щодо адміністративної процедури.

В судовому засіданні позивач подану апеляційну скаргу підтримав, просив таку задовольнити, щодо апеляційної скарги відповідача заперечив. Представник відповідача подану апеляційну скаргу підтримав, просив таку задовольнити, щодо апеляційної скарги позивача заперечив.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою призначення одноразової грошової допомоги за приписами пункту 4 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до листа Головного управління соціальної підтримки Міністерства оборони України від 07.11.2024 №220/13/Вих3ВХ/9570 повідомлено ОСОБА_1 про те, що Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянуто документи членів сім`ї загиблого ОСОБА_3 та прийнято рішення про повернення їх на доопрацювання, оформлене протоколом від 25.10.2024 №31/д (а.с.31).

Відповідно до витягу протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №31/д від 25.10.2024 зазначено про те, що заявник не відноситься до неповнолітньої дитини загиблого. Також за поданими документами неможливо встановити, чи є повнолітній син загиблого військовослужбовця непрацездатним (особою з інвалідністю) і перебував на його утриманні. Підтверджуючих документів про право на призначення пенсії у разі втрати годувальника або факт призначення цього виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на розгляд Комісії не надано. З огляду на викладене документи ОСОБА_1 повернуто на доопрацювання (а.с.33).

19.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із скаргою на рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (а.с.35-38).

Листом від 23.12.2024 Головне управління соціальної політики Міністерства оборони України повідомило ОСОБА_1 про те, що станом на 23.12.2024 додаткові документи, якими встановлено/підтверджено його право на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема документи, які підтверджують перебування на утриманні загиблого в розумінні Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановленим порядком до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України та Головного управління не надходили, тому підстави для повторного розгляду документів для призначення допомоги також відсутні (а.с.42).

Вважаючи рішення Комісії незаконним, таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті (частина 1 статті 16-1 Закону № 2011-XII).

Згідно з частиною 4 статті 16-1 Закону № 2011-XII до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з частинами шостою, восьмою, дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-XIІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Водночас, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №975).

Пунктом 12 Порядку №975 встановлено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 4 цього Порядку, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.

Відповідно до пункту 20 Порядку №975 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), у паперовій або електронній формі засобами електронної пошти заяву кожної повнолітньої особи, яка має право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги.

Перелік документів, які подаються до такої заяви, закріплені у абзацах 4-20 цього пункту.

Алгоритм призначення та виплати одноразової грошової допомоги закріплений пунктом 23 Порядку №975 згідно з яким керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Доопрацювання документів здійснюється у порядку, визначеному абзацом другим цього пункту, а після надходження додаткових документів приймається рішення про призначення одноразової грошової допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження заяви до розпорядника бюджетних коштів або про відмову в її призначенні.

Строки подання рішення розпорядника бюджетних коштів уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги, а також строки видання наказу про виплату уповноваженим органом одноразової грошової допомоги встановлюються міністерствами та державними органами.

Так, під час воєнного стану рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймається розпорядником бюджетних коштів протягом трьох місяців з дня отримання всіх необхідних документів.

В розвиток аналізу нормативного регулювання спірних правовідносин суд апеляційноїінстанції враховує, що порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану затверджені Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45 (далі - Порядок №45), відповідно до пункту 1.7 якого ОГД призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. Заява (додаток 1) подається до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦКСП) незалежно від місця реєстрації заявника.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №45 районний (міський) ТЦКСП приймає від заявника (незалежно від місця його реєстрації) документи, завіряє копії цих документів, не пізніше 7 робочих днів після надходження всіх документів (додаток 5) надсилає їх обласному (Київському міському) ТЦКСП за підпорядкуванням.

Згідно з пунктом 4.3. Порядку №45 обласний (Київський міський) ТЦКСП перевіряє отримані документи, визначає осіб, які документально підтвердили своє право на одержання ОГД а також осіб, які звернулися (можуть звернутися) за її одержанням, але не надали (надали не всі) документи (додаток 2).

На підставі витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі - ДРАЦСГ) перевіряє документи, що підтверджують родинні зв`язки загиблого (померлого) з заявниками, в тому числі щодо зміни прізвища, імені, по батькові, встановлення батьківства, усиновлення, наявності запису відомостей про батька за вказівкою матері (стаття 135 Сімейного кодексу України).

Результати опрацювання документів обласним (Київським міським) ТЦКСП зазначаються у висновку (додаток 4) та доповіді (додаток 3), які разом з іншими документами, зазначеними в додатку 6, надсилаються до Департаменту соціального забезпечення (через Управління соціальної підтримки).

Після отримання підтвердження Кадрового центру Збройних Сил України щодо віднесення загиблого військовослужбовця до бойових безповоротних втрат під час дії воєнного стану Департамент соціального забезпечення доводить до обласних (Київського міського) ТЦКСП результати попереднього опрацювання документів для їх перевірки щодо відповідності чинному законодавству та впродовж 3-х робочих днів опрацьовує отримані від них пропозиції.

В подальшому документи опрацьовуються структурними підрозділами апарату Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до їх повноважень та подаються на розгляд Комісії Міноборони.

Згідно з пунктом 4.5 Порядку №45 після прийняття головним розпорядником бюджетних коштів рішення щодо призначення ОГД (відмови у призначенні, повернення документів на доопрацювання - у разі коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) Департамент соціального забезпечення не пізніше 3 робочих днів доводить його до фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_4 для інформування обласних (Київського міського, районних, міських) ТЦКСП, та, у разі її призначення,- готує проєкти розподілів відкритих асигнувань для виплати допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження документів з обласного (Київського міського) ТЦКСП.

Так, як це правильно встановив суд першої інстнації з матеріалів справи, ОСОБА_1 подав заяву встановленого Порядком №45 зразка з долученими документами до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

07.11.2024 листом Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України повідомлено позивача, що Комісією Мінстерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянуто документи членів сім`ї загиблого ОСОБА_3 та прийнято рішення про повернення їх на доопрацювання, оформлене протоколом від 25.10.2024 №31/д.

Таку ж інформацію повідомлено листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.11.2024 №26252.

Слід зауважити, що відповідно до долученого до матеріалів справи Витягу з протоколу засідання Комісії Мінстерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.10.2024 №31/д документи ОСОБА_1 підставою повернення таких на доопрацювання, слугував висновок про те, що за наданими документами зявник не відноситься до неповнолітньої дитини загиблого, а також і те, що за поданими документами не можливо встановити, чи є повнолітній син загиблого військовослужбовця непрацездатним (особою з інвалідністю) і перебував на його утриманні. Документи повернені на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що він перебував на утриманні загиблого військовослужбовця.

Отже суд апеляційної інстанції констатує, що в оскаржуваному рішенні відповідач не надав оцінки всім наданим документам та правовому регулюванню спірних правовідносин, а визначена підстава відсутності факту перебування позивача на утримані загиблого військовослужбовця відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на переконання суду апеляційної інстанції є формальна, за встановленого законодавцем на час звернення з заявою правового підходу щодо осіб, які мають право на отримання спірної виплати, отже дії та рішення Міністерства оборони України щодо повернення позивачу документів є протиправними.

Водночас, зобов`язавши Міністерство оборони України повторно розглянути заяву позивача з доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, внаслідок загибелі (смерті) його батька, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що направлення документів позивача на доопрацювання за своєю правовою природою вже є формою рішення відповідно до приписів Порядку № 45, а тому з огляду на встановлені обставини справи та надану правову оцінку, слід визнати протиправним та скасувати пункт 39 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.10.2024 року №31/д, оскільки таке є необґрунтованим, прийнятим без урахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття, а також вимог законодавства.

Отже, лише скасування незаконного рішення має наслідком вжиття заходів захисту законних прав та інтересів позивача.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що Верховний Суд у постановах від 23 липня 2024 року у справі № 280/3308/23 та від 02 жовтня 2024 року у справі №340/2273/23, аналізуючи зазначені вище правові норми Основного Закону України, юридичні позиції Конституційного Суду України щодо їх офіційного тлумачення та висновки Верховного Суду стосовно застосування цих норм, констатував, що правовідносини щодо призначення ОГД починаються саме з дати звернення особи з відповідною заявою про призначення їй ОГД і тривають до моменту прийняття рішення про призначення ОГД уповноваженим органом, а саме Комісією.

Лише у разі якщо на момент прийняття суб`єктом владних повноважень у межах визначених законодавством строків рішення про призначення ОГД у законодавстві запроваджено нове правове регулювання цих правовідносин, відмінне від того, яке існувало на момент звернення особи із відповідною заявою, вказаний суб`єкт не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке вже є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками. З огляду на це, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосовувати виключно те правове регулювання, яке чинне на момент прийняття ним рішення, за винятком випадків, коли він діє за межами визначених законодавством строків (у такому випадку застосовується законодавство у редакції станом на останній день можливого прийняття рішення), або нове законодавче регулювання передбачає особливості порядку застосування в часі нових норм права.

Тобто, при прийнятті рішення Комісія повинна застосовувати ті нормативно-правові акти, які були чинні на момент прийняття відповідного рішення.

Щодо аргументів позивача про те, що зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву не є ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача, то суд апеляційної інстанції враховує таке.

Верховний Суд у постанові від 09.05.2024 у справі № 580/3690/23, аналізуючи положення КАС України, зазначив, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.

У разі, якщо межі заявлених позовних вимог не дозволяють суду під час розгляду справи здійснити перевірку того, чи забезпечив позивач на момент його звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень виконання всіх без винятку вимог закону для отримання позитивного рішення та(або) якщо суб`єкт до якого звертається позивач має право діяти при прийнятті відповідного рішення на власний розсуд (тобто має альтернативні варіанти поведінки за наслідками розгляду звернення позивача), то суд, у межах свого розсуду, з метою уникнення перебирання на себе повноважень щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції іншого органу, повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення з урахуванням оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Подібний підхід викладений Верховним Судом також і у постановах від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18, від 04 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19, де Суд вказав, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Оскільки повноваження Комісії МО України з вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги є дискреційними та належать до її виключної компетенції, тоді як суд, за загальним правилом, не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх передбачених підстав для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої положеннями пункту 2 Постанови №168, у випадку, якщо відповідачем цього не здійснено, оскільки вказане не входить до предмету судової перевірки, виходить за межі заявлених позовних вимог, а відтак суд апеляційної інстанції доходить висновку, що в досліджуваному судом випадку належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на уповноважений орган обов`язку повторно розглянути заяву особи та прийняти відповідне рішення згідно вимог законодавства.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, враховуючи поточну правову позицію Верховного Суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про протиправність та скасування пункту 39 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.10.2024 року №31/д, та належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2024 та прийняти рішення за результатами розгляду такої заяви.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові слід скасувати частково.

У відповідності до вимог ст.139 КАС України, понесені позивачем судові витрати за подачу позовної заяви та за апеляційну скаргу підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним вимогам позивача.

Керуючись статтями 241, 243, 229, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 39 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.10.2024 року №31/д, про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

В решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року у справі №260/1002/25 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за подання позовної заяви в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. та за подання апеляційної скарги в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 08.09.25