Справа № 420/30445/23
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/30445/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року (суддя Василяка Д.К., м. Одеса, повний текст рішення складений 06.11.2024) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

07.11.2024 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області:

- від 24.06.2022 №0-1551-2019, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 27120,33 грн. за 2019 рік;

- від 24.06.2022 №0-1551-2020, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 28136,88 грн. за 2020 рік;

- від 24.06.2022 №0-1551, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 38994,00 грн. за 2021 рік;

- від 24.06.2022 №0-1551, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 38994,00 грн. за 2021 рік;

- від 05.04.2023 №0-1551, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 42243,50 грн. за 2022 рік;

- від 21.04.2023 №1-1551, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 42243,50 грн. за 2022 рік.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На думку апелянта, суд першої інстанції надав перевагу доводам позивача, не прийнявши до уваги доказів відповідача, що призвело до порушення принципів, закріплених у ст. 8 КАС України щодо рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, що у свою чергу, призвело до порушення вимог ст. 72, 242 КАС України. При цьому мотивів, за яких апелянт дійшов таких висновків подана скарга не містить.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому висловив згоду з рішенням суду в часті задоволення його позовних вимог щодо скасування незаконних повідомлень- рішень.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно договору купівлі-продажу від 22.12.2017 та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2017, №108817931 та від 03.10.2018 №140073475 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками нежитлового приміщення загальною площею 649,9 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

22.12.2017 між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (Покупці) укладений договір купівлі-продажу, реєстр, №1731, згідно якого продавець передає у власність (продає), а покупці приймають у власність (купують) 13/100 частки будівлі кабінного цеху, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 649,9 кв.м. Об`єкт в цілому складається з будівлі кабінного цеху літ. "Е", загальною площею 5036,7 кв.м,

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.10.2018 №140073475 у вересні 2018 року належну ОСОБА_2 і ОСОБА_1 частику будівлі кабінного цеху, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виділено в натурі та зареєстровано як окремий об`єкт нерухомості.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2017 та витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, нежитлове приміщення площею 649,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , без визначення часток. Поділ приміщення в натурі між співвласниками не здійснювався.

Головним управлінням ДПС в Одеській області було винесені податкові повідомлення-рішення;

- від 24.06.2022 №0-1551-2019, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 27120,33 грн. за 2019 рік;

- від 24.06.2022 №0-1551-2020, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 28136,88 грн. за 2020 рік;

- від 24.06.2022 №0-1551, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 38994,00 грн. за 2021 рік;

- від 24.06.2022 №0-1551, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 38994,00 грн. за 2021 рік;

- від 05.04.2023 №0-1551, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 42243,50 грн. за 2022 рік;

- від 21.04.2023 №1-1551, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 42243,50 грн. за 2022 рік.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про їх скасування.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що Головним управлінням ДПС в Одеській області самостійно, всупереч приписів пп. 266.1.2 "б" п. 266.1 ст. 266 ПК України, визначено позивача як платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, серед інших співвласників нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступного.

Так, приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини з приводу оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, регулюються приписами Податкового кодексу України, іншими законами, а також актами органів місцевого самоврядування.

Так, підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України передбачено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Статтею 266 ПК України унормовано, що платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється доводами апеляційної скарги, нежитлове приміщення площею 649,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на яке податковим органом позивачу був нарахований податок спірними ППР, є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , без визначення часток. Поділ приміщення в натурі між співвласниками не здійснювався.

Оскільки відповідачем доказів згоди співвласника нежитлового приміщення щодо позивача як платника податку суду надано не було, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій податкового органу по винесенню спірних податкових повідомлень-рішень. Відповідач, приймаючи податкові повідомлення-рішення щодо одного із співвласників вказаного житлового будинку порушив вимоги підпункту 266.1.2. "б" пункту 266.1 статті266 ПК України, згідно якої визначено, що якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №819/1622/16.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.-

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов