Справа № 460/10353/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

08 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/10353/24 пров. № А/857/6605/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Курильця А. Р.
суддів -Кузьмича С. М.
Мікули О. І.

перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року у справі № 460/10353/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Костопільської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Костопільської міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправними дії Костопільської міської ради щодо ненадання довідки; 2) зобов`язати Костопільську міську раду надати довідку з урахуванням змінених обставин, викладених у пункті 4, з урахуванням дати початку догляду та його закінчення, яка на даний момент потрібна позивачу для пред`явлення як в Пенсійний фонд, так і в Центр зайнятості для отримання страхового стажу і виплати по безробіттю; 3) відшкодувати позивачу витрати на позов та ведення справи відповідно до розрахунку (попереднього) судових витрат у розмірі п`ять тисяч сімсот сорок сім гривень; 4) відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі двадцять чотири тисячі триста гривень.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Костопільської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 05.02.2025 року подав апеляційну скаргу.

Однак вказана апеляційна скарга не відповідала вимогам, встановленим статтею 296 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки до неї не додано документа про сплату судового збору.

При цьому апеляційний суд відмовив скаржнику в звільненні від сплати судового збору, з огляду на недоведеність скрутного матеріального становища.

Ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю апеляційної скарги вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявленого недоліку.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № 984 копію зазначеної ухвали скаржник отримав 07 березня 2025 року та згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № 811 копію зазначеної ухвали скаржник повторно отримав 24 березня 2025 року, що підтверджується відповідними документами про її отримання в матеріалах справи.

На виконання вимог вищевказаної ухвали апелянт 21 березня 2025 року, засобами поштової кореспонденції, надіслав заяву про усунення недоліків, яка обґрунтована тим, що доказів, які були додані до апеляційної скарги були достатніми для звільнення від сплати судового збору. Вказує, що соціальна допомога, яка призначається враховує всі отримані доходи особи.

Вирішуючи питання про задоволення заяви та відкриття апеляційного провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Колегія суддів вказує, що звільнення від сплати судового збору є дискреційним повноваженням суду, яке він реалізовує на підставі оцінки доказів, наданих особою. Водночас свобода розсуду суду під час вирішення питання про звільнення особи від сплати судового збору не є необмеженою.

У статті 8 Закону № 3674-VI (в редакції чинні на час подання апеляційної скарги та залишення такої без руху) наведені випадки, які законодавцем визначені як такі, що можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору. Поряд із наявністю в особи певного статусу (військовослужбовець, одинока матір (батько) підставою для звільнення від сплати судового збору є майновий стан сторони. За змістом указаної статті про незадовільний майновий стан сторони свідчить співвідношення розміру судового збору до сукупного доходу особи за рік, а саме коли сума судового збору, що підлягає сплаті, перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Установивши зазначений критерій для звільнення від сплати судового збору, законодавець не визначив, якими саме доказами мають підтверджуватися зазначені обставини.

Водночас сталим у правозастосовній практиці судів є підхід, відповідно до якого належним доказом для указаний цілей є довідки/відомості з реєстрів, що адмініструються Державною податковою службою України та Пенсійним фондом України (їхніми територіальними органами).

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі N 215/7312/20 зазначено, що вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, ураховує майновий стан сторони, який є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Такими доказами можуть слугувати: довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік разом із довідкою органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.

Аналогічна позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 10 травня 2019 року у справі № 9901/166/19.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі N 160/12251/20 зазначено, що документом, який відображає всю суму доходу позивача за попередній календарний рік може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 червня 2023 року у справі № 120/3505/22 від 02 листопада 2023 року у справі № 120/6039/22 від 18 січня 2024 року у справі № 520/495/23, від 30 квітня 2025 року у справі № 207/1966/24.

Суд зазначає, що Державний реєстр фізичних осіб - платників податків створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пункт 1 Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 вересня 2017 року № 822 (далі - Положення).

Відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 1 розділу V Положення до Державного реєстру включаються: дані про фізичних осіб, а саме: джерела отримання доходів; об`єкти оподаткування; сума нарахованого та/або виплаченого доходу; сума нарахованого та/або перерахованого податку; сума нарахованого та/або перерахованого військового збору; інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків; відомості про державну реєстрацію, реєстрацію і взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Отже, у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків повинні міститися відомості про всі доходи фізичної особи, незалежно від джерела їх походження та підстави виплати.

Колегія суддів зауважує, що суддя-доповідач в ухвалі від 17.02.2025 року доволі чітко вказав на необхідність подання зазначеного доказу. Більше того, скаржником (позивачем) долучалися відомості з Державного реєстру фізичних осіб при поданні позовної заяви (за 2023 рік). Відтак подання такого доказу за 2024 рік не може становити надмірного тягаря для скаржника.

Верховний Суд неодноразово вказував, що загальна сума отриманих доходів фізичною особою може бути підтверджена довідкою про доходи фізичної особи за попередній рік, виданою органом Державної податкової служби України, інформацією із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-5 або ОК-7 (ухвали Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 921/2/21 (921/463/22), від 17.07.2023 у справі № 757/14112/20-ц, від 03.05.2022 у справі № 914/1147/20, від 10.11.2021 у справі № 922/1429/19, від 06.06.2021 у справі № 922/1775/19 та інші).

Колегія суддів повторно наголошує, що належними доказами є довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік разом із довідкою органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.

Однак скаржником ні відомостей з органу Пенсійного фонду України (форми ОК-5 або ОК-7), ні довідки Державної податкової служби України за календарний рік, що передує року подання апеляційної скарги долучено не було.

На підтвердження заявленого клопотання скаржник подав довідку про отримання допомоги, видану Управлінням соціальної та ветеранської політики Рівненської РДА від 03 січня 2025 року № 05-37/1, лист Відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я Костопільської міської ради від 02 січня 2025 року № 1/01-11 та довідку Рівненського обласного центру зайнятості від 02 січня 2025 року № Е170002/01/2025/0003.

Вищевказані матеріали підтверджують отримання позивачем доходу в загальній сумі 25352,1 грн, тобто скаржник продовж року отримує певний дохід, однак судом зазначалось про необхідність надання документа, з якого можна буде визначити увесь сукупний розмір доходу за попередній рік (а не його частину).

Щодо міркування скаржника про те, що для призначення компенсації враховується середньомісячний сукупний дохід фізичної особи, то колегія суддів зазначає, що для цілей звільнення заявника від сплати судового збору, оцінка майнового стану особи є прерогативою суду, його дискреційним повноваженням, а не органу соціального захисту населення районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2005 року у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland»), заява № 71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland»), заява № 73547/01).

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 22 серпня 2022 року у справі №120/19342/21-а (адміністративне провадження №К/990/15466/22).

Більше того, чинна стаття 8 Закону № 3674-VI вказує, що при визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

Тобто законодавець передбачив більш комплексний підхід до визначення та оцінки майнового стану заявника.

Однак, на підтвердження свого скрутного фінансового становища, скаржник не надав достатніх доказів, зокрема відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, довідок Пенсійного фонду України форми ОК-5 або ОК-7, документів щодо наявності банківських рахунків із зазначенням коштів на них, документів щодо наявності чи відсутності рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, тощо.

Також скаржник не надав докази, які б підтверджували витрати на лікуванні. Медична картка №5391 від 19.07.2024 містить лише призначення МРТ, без вказівки на наявність захворювання. Згідно висновку КП «РОКЛ ім. Ю.Семенюка» РОР в скаржника діагностовано аортосклероз (без переконливих даних за наявність шунта).

Однак жодних підтверджень матеріальних витрат на лікування та/ чи обстеження позивач також не долучає.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" (пункт 59) вказав: "Суд ще раз нагадує, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Більше того, Суд вважає, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Таким чином, вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції".

Отже надані скаржником відомості, не підтверджують факт того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача, оскільки у суду відсутня інформація про доходи позивача за весь попередній (2024) рік, відтак підстави для звільнення від сплати судового збору відсутні.

Більше того, у скаржника було достатньо часу для надання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та Пенсійного фонду України.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що повернення апеляційної скарги не позбавляє можливості її повторного подання.

Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги з огляду на наступне.

У встановлений суддею-доповідачем строк особою, яка подала апеляційну скаргу, не усунуто недоліків апеляційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга повертається скаржнику, якщо останній не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 296, 298 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви скаржника про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року у справі № 460/10353/24 повернути скаржнику.

Роз`яснити особі, яка подавала апеляційну скаргу, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права на повторне подання апеляційної скарги в порядку, встановленому процесуальним законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула