Справа № 357/8920/25
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/8920/25
Провадження № 2-а/357/241/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Вдовика А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду № 5 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови, обґрунтовуючи наступним.

Позиція сторін у справі.

30 травня 2025 року позивачу стало відомо про відкрите виконавче провадження у зв`язку з надходженням на адресу позивача повідомлення від Сквирського відділу ДВС. Позивач дізнався, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та наклав штраф в розмірі 25 500 грн. Відповідно до постанови від 02.05.2025 позивач, будучи належно повідомленим, не з`явився за викликом до ТЦК у строк та місце, що зазначені в повістці, чим скоїв правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Позивач вважає, що вказана постанова є незаконною та необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню, оскільки його вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення не доведена, відсутні будь-які докази того, що він був належним чином сповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в оскаржуваній постанові відсутній підпис позивача.

При вирішенні справи, позивач просив врахувати той факт, що з розглядом та винесенням оскаржуваної постанови він не був повідомлений. Зазначені обставини які містяться в постанові не відповідають дійсності, оскільки повісток та розпоряджень про що зазначено в оскаржуваній постанові, та відповідач не має доказів зворотньому. Та звинувачення, які містяться в постанові не містять будь-яких доказів, що свідчить про відсутність його вини. Також в постанові відсутній підпис позивача. Тобто суб`єктом владних повноважень не виконано належним чином обов`язку для забезпечення реалізації позивачем прав, визначених статтею 268 КУпАП. Позивач просив поновити строк на оскарження постанови БЦ РТЦК/1/183/1/25 за справою про адміністративне правопорушення та скасувати дану постанову, стягнути судові витрати.

Суд звертає увагу, що позивач, як в первісній позовній заяві, так і в уточненій позовній заяві викладає обставини та зміст оскаржуваної постанови, що різняться обставинам та змісту самої оскаржуваної постанови БЦ РТЦК/1/183/1/25 від 02.05.2025.

28.07.2025 відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 , заперечуючи позовні вимоги, направив суду письмові пояснення з додатками. Зокрема, відповідач зазначає, що з облікової картки ЄДРПВР позивача вбачається, що після досягнення ним 25 років, відсутні будь-які відмітки про проходження ОСОБА_1 військово- лікарської комісії (ВЛК). Дана ВЛК,в силу вимог абзацу 4 пункту 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024р. № 560 (далі - Порядок № 560) та абзацу 4 пункту 3.8 глави 3 «Медичний огляд військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період» розділу II Наказу Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 «Про Затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (далі - Положення № 402) на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду. Позивач пройшов ВЛК лише 14.04.2025 року, та був визнаний придатним до військової служби під час мобілізації, на особливий період, що також вбачається з його Облікової картки ЄДРПВР. Під час явки позивача до відділу після проходження ВЛК, 18.04.2025 року старший офіцер обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_5 ст. лейтенант ОСОБА_2 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно позивача склала протокол про наступне: «Відповідно до частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років у період проведення мобілізації зобов`язані мати при собі військово- обліковий документ. 18.04.2025 близько 16 год. 05 хв. громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`являв його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 , порушивши вимоги ч. 6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. У протоколі, в графі «Пояснення та зауваження» щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягується до адмінвідповідальності позивач зазначив, що: «Я, ОСОБА_1 у приміщенні першого відділу не мав при собі військово-облікового документу тому що не став вчасно на облік», чим визнав факт відсутності при собі військово-облікового документа. У приміщенні першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_8 позивачем 18.04.2025 року також була написана Заява про видачу військово-облікового документа (ВОД) у зв`язку із зарахуванням позивача в запас, що не заперечується позивачем та свідчить про факт не лише відсутності у позивача при собі тимчасового посвідчення військовозобов`язаного або ВОД на бланку або військового квитка, але й відсутності будь-якого ВОД для військовозобов`язаної особи.

Отже, оформлення і отримання військово-облікового документу в електронній або паперовій формі залежало від волевиявлення самого позивача, якого він не висловив, та не потребувало виклику повісткою до ТЦК. Отже, на момент винесення спірної постанови у позивача не було наявного при собі дійсного військово-облікового документа в оновленій формі чи старого зразка. Позивач принаймні до 17 липня 2024 року (дата коли закінчувався 60- денний строк для уточнення даних) мав можливість самостійно звернутись до ТЦК за отриманням військово-облікового документу, але з невідомих причин цього не зробив.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2025 головуючим суддею визначено Ярмолу О.Я. (а.с. 14,15) та матеріали передані для розгляду 13.06.2025.

Ухвалою судді від 16.06.2025 року відкрито провадження у зазначеній справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами ст.286 КАС України з повідомленням учасників справи (а.с.19-20).

Ухвалою судді від 23.07.2025 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мурдій А.В. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.34,35).

Ухвалою судді від 23.07.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк, для усунення вказаних недоліків (а.с.37,38).

28.07.2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковник ОСОБА_3 подав суду заперечення на позов (а.с.40-42).

06.08.2025 року позивач ОСОБА_1 подав суду клопотання про поновлення процесуального строку; заяву про усунення недоліків позову, шляхом подачі уточненого адміністративного позову (а.с.52-53).

Позивач в судове засідання не з`явився, 08.09.2025 р. позивач ОСОБА_1 подав суду заяву про розгляд справи без його участі і без представника, позов підтримав, судові витрати просив стягнути з відповідача.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_9 в судове засідання свого представника не направив, просили розглянути справу без їхнього представника, письмово виклали свою позицію у даній справі.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Позивач, після усунення недоліків позовної заяви, просив поновити строк звернення до суду, оскільки зазначає, що про наявність Постанови БЦ РТЦК/1/183/1/25 від 02.05.2025, він дізнався 30.05.2025, коли вже вчинялися дії з виконання цієї постанови. Зі змістом винесеної відповідачем постанови ознайомився 30.05.2025 року з системи АСВП і з даним позовом звернувся до суду 09.06.2025, а надісланий позов був зареєстрований судом 12.06.2025, про що свідчать матеріали справи.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи викладене та положення ст. 121, 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд вважає, що у позивача відсутні поважні причини пропуску 10-денного строку звернення до суду з даним позовом, оскільки в справі наявні докази ознайомлення позивача з проотоколом БЦ РТЦК/1/183/1/25 про адміністративне правопорушення від 18.04.2025 року де ОСОБА_4 було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, норми ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи про адмінстративне правопорушення о 12:00год. 02.05.2025 року.

В даному протоколі позивач власноруч написав свої пояснення, якими окрім визнання своєї вини, він ще й підтвердив факт вручення йому другого примірника цього протоколу (а.с.44).

Частина друга статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язує учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. На цьому ж наголошено і у частині першій статті 45 цього ж Кодексу, якою передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, неодноразово вирішувалось й Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі №901/546/19 висловлено правову позицію про те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Тобто, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

В даному випадку, є голослівними твердження позивача про те, що він лише дізнався 30.05.2025 року про існування оскаржуваної постанови, оскільки матеріали справи містять докази обізнаності позивача про виклик його в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_8 на 02.05.2025р. 12:00. Тобто, позивач знав, що 02.05.2025 року буде розглядатися питання щодо порушення ним вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку», за що передбачена відповідальність за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Таким чином, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 286 КАС України, строк на оскарження постанови БЦ РТЦК 1/183/1/25 від 02.05.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності сплив 13.05.2025. А позивач, з даним позовом звернувся до суду 09.06.2025.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на вищезазначене, суд дійшов до переконання, що адміністративний позов ОСОБА_1 було подано до суду після закінчення встановленого ч. 2 ст. 286 КАС України 10-денного строку, без зазначення будь-яких поважних причин його пропуску.

З позиції Верховного Судуслідує, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011).

Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини у спарві «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» №11681/85).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Керуючись ст.ст.9, 123, 240, 286, 295 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 08.09.2025 року.

СуддяО. Я. Ярмола