Справа № 420/34375/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/34375/24

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.,

повний текст судового рішення

складено 23.04.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа - Державна служба України з питань праці Департамент стратегічного планування та аналітичного забезпечення, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 звернувся, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вул. Маршала Василевського, 40/1, м.Миколаїв, 54003, Код ) щодо неутворення комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, Код ), утворити комісію зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, Код ), за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок, на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.05.2023 року по під час ракетного удару російською федерацією по складським приміщенням продовольчих підприємств за адресою: ділянка 4А, масив 4, смт Нерубайське, Одеського району, Одеської області загинув батько позивача - ОСОБА_2 . 04.10.2023 року позивачем надіслано повідомлення щодо нещасного випадку на адресу Департаменту стратегічного планування та аналітичного забезпечення Державної служби України з питань праці, яке було перенаправлено на розгляд Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці листом від 11.10.2023 року №ЦА-4856/4/4.2.8-23a. Пізніше, листом за №ПД/3.1/1285-38-23 від 26.10.2023 року відповідачем надано відповідь щодо необхідності з`ясування обставин перебування загиблого в трудових правовідносинах з роботодавцем. Пізніше, 24.01.2024 року позивачем надіслано звернення до Департаменту стратегічного планування та аналітичного забезпечення Державної служби України з питань праці (вх. від 25.01.2024 року №Ш-288-24а), щодо бездіяльності відповідача, яка полягала у неутворені спеціальної комісії з розслідування нещасного випадку. У своїй відповіді (вих. 203/4/4/4.2-3B-24 від 08.02.2024 року) Департамент стратегічного планування та аналітичного забезпечення Державної служби України з питань праці мотивував законність дій відповідача, відсутністю об`єктивної та достовірної інформації щодо виконання ОСОБА_2 робіт (надання послуг) на користь будь-якого суб`єкта господарювання на передбачених законодавством підставах на час настання нещасного випадку, що унеможливлює кваліфікувати зазначену подію як нещасний випадок на виробництві та, відповідно, здійснити заходи реагування в межах визначених повноважень згідно з вимогами Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №337 Порядок (далі Порядок №337). Не погодившись з такою позицією позивач звернувся до суду за захистом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа - Державна служба України з питань праці Департамент стратегічного планування та аналітичного забезпечення, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №420/34375/24.

18.12.2024 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому, серед іншого, вказано, що 11.10.2023 року за вх. №ЦА-4856/4/4.2.8-23а з Департаменту стратегічного планування та аналітичного забезпечення Державної служби України з питань праці надійшло на розгляд до відповідача звернення громадянина ОСОБА_1 від 04.10.2023 року (вх. від 05.10.2023 року №Ш-3474-23а) щодо нещасного випадку, який стався 07.05.2023 року з батьком позивача ОСОБА_2 під час ракетного удару по складським приміщенням одного з продовольчих підприємств за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 10.05.2023 року №1411 причиною смерті ОСОБА_2 є ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинених іншими видами вибухів та уламками. Розслідування таких нещасних випадків проводиться за місцем їх настання. З метою організації проведення спеціального розслідування нещасного випадку згідно вимог Порядку №337, встановлення факту настання нещасного випадку, здійснення усіх заходів в межах визначених повноважень та з`ясування об`єктивної та достовірної інформації стосовно виконання ОСОБА_2 робіт (надання послуг) на користь будь-якого суб`єкта господарювання, кваліфікації зазначеної події як нещасний випадок на виробництві та здійснення заходів реагування згідно з вимогами Порядку №337, відповідачем було направлено запити до Управління Служби безпеки України в Одеській області від 19.10.2023 року №ПД/3.1/6950-23, до Головного управління Національної поліції в Одеській області від 19.10.2023 року №ПД/3.1/6949-23 з проханням надати підтвердження або спростувати наявність 07.05.2023 року ознак збройної агресії, ведення бойових дій та/або їх наслідків за адресою: ділянка 4А, масив 4, смт. Нерубайське, Одеський район, Одеська область та надати наявну інформацію щодо суб`єкта господарювання, на території якого під час ракетного удару загинув батько позивача, 1960 р.н. Зазначив, що відповідно із отриманого від Управління Служби безпеки України в Одеській області №65/16/6500 від 20.11.2023 року, вх. №8649/ПД/1-23 від 20.11.2023 року, листа, складські приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , належать па праві власності ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л» (). Ця інформація була підтверджена відповіддю Нерубайської сільської ради від 27.12.2023 року за №ПД/3.1/8948-23, згідно якої об`єкти нерухомості, які зазнали пошкоджень внаслідок збройної агресії російської федерації 07.05.2023р року, належать ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л», , управитель ОСОБА_3 ; щодо переліку інших суб`єктів господарювання на даному об`єкті інформація відсутня. З огляду на вказане, на ім`я ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л» був направлений лист щодо надання інформації про суб`єктів господарювання, які станом на 07.05.2023 року орендували складські приміщення за вищевказаною адресою. Відповіді від ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л» відповідачем отримано не було. Про це позивача було повідомлено листом №203/4/4.2-38-24а від 08.02.2024 року, а також зазначено, що процедура проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві визначена Порядком №337 та поширюється на осіб, визначених частиною першою статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». У зв`язку з чим підставами для утворення комісії із спеціального розслідування, визначеними пунктом 14 Порядку №337, є отримання від роботодавця письмового повідомлення про нещасний випадок або інформація отримана з інших джерел (органу досудового розслідування, звернень потерпілого або членів його сім`ї чи уповноваженої ними особи, первинних організацій і територіальних об`єднань профспілок). Зазначив, що повідомлення про нещасний випадок на виробництві, який стався 07.05.2023 року стосовно ОСОБА_2 , до відповідача від роботодавця не надходило. Отже, відповідачем здійснені усі заходи в межах повноважень щодо встановлення обставин загибелі ОСОБА_2 , але, оскільки отриманої інформації не достатньо для встановлення правових підстав перебування батька позивача на території, де 07.05.2023 року стався ракетний обстріл: ділянка 4А, масив 4, смт. Нерубайське, Одеського району, Одеської області, заходи щодо утворення спеціальної комісії неможливо вчинити. Зазначив, що після отримання необхідних відомостей буде вжито всіх невідкладних заходів щодо утворення комісії та проведення спеціального розслідування вищезазначеного нещасного випадку відповідно до вимог Порядку №337.

Позивачем подано відповідь на відзив (№ЕС21370/24 від 24.12.2024 року), та зазначено, що відповідачем хибним чином тлумачаться норми п.10 Порядку №337, якою, зокрема, встановлений вичерпний перелік випадків, настання яких має наслідком утворення спеціальної комісії з розслідування нещасного випадку. Відповідач у своєму відзиві наполягає на тому, що підставою для утворення комісії із спеціального розслідування, визначеними пунктом 14 Порядку №337, є лише отримання від роботодавця письмового повідомлення про нещасний випадок і опирається на таку обставину як на єдиний можливий документ, що є підставою для утворення такої комісії, чим фактично намагається нівелювати інші підстави для утворення комісії і з невідомих причин залишає їх поза увагою, зокрема, пунктом 14 Порядку визначено, що такою підставою також може слугувати інформація, отримана з інших джерел (органу досудового розслідування, звернень потерпілого або членів його сім`ї чи уповноваженої ними особи, первинних організацій і територіальних об`єднань профспілок), а виходячи з наявних документів, в матеріалах справи міститься лист Управління Служби безпеки України в Одеській області №65/16/6500 від 20.11.2023 року, вх. №8649/ПД/1-23 від 20.11.2023 року, яким встановлено, що 07.05.2023 року близько 23 години 30 хвилин невстановленими військовослужбовцями російської федерації, в умовах російського вторгнення в Україну та ведення російською федерацією війни проти України забороненими міжнародним правом засобами, у порушення існуючих правил та звичаїв ведення війни, умисно здійснено обстріл складських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого пошкоджено зазначені будівлі та загинув громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який і може слугувати підставою для утворення комісії в розумінні Порядку №337. Також, зазначив про протиправність посилання відповідача, як на підставу що унеможливлює кваліфікувати подію як нещасний випадок на виробництві та відповідно, здійснити заходи реагування в межах повноважень згідно з вимогами Порядку №337, на відсутність інформації щодо виконання ОСОБА_2 робіт (надання послуг) на користь будь-якого суб`єкта господарювання на передбачених законодавством підставах на час настання нещасного випадку. Також, відокремив, що відповідачем не враховується поняття «прихованого нещасного випадку», визначення якому дає абзац 7 пункту 3 Порядку №337, який за наслідками спеціального розслідування має бути встановлений комісією підприємства (установи, організації), як окрема подія. Зазначено про пропуск відповідачем 15-ти денного строку для надання відзиву на позовну заяву, оскільки згідно з відомостями, які містяться в матеріалах справи, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження разом з позовною заявою та доданих документів 19 листопада 2024 року, отже останньою датою подання відзиву є 04 грудня 2024 року, фактично відзив на позовну заяву поданий 18.12.2024 року без клопотання про поновлення строку та просив не брати його до уваги при вирішення справи по суті.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа - Державна служба України з питань праці Департамент стратегічного планування та аналітичного забезпечення, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, Код ) щодо неутворення комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (вул. Маршала Василевського, 40/1, м.Миколаїв, 54003, Код ), утворити комісію зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року по справі №420/34375/24 в частині відмови у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди; у даній частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вул. Маршала Василевського, 40/1, м.Миколаїв, 54003, Код ), за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок, на відшкодування моральної шкоди; стягнути з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вул. Маршала Василевського, 40/1, м.Миколаїв, 54003, Код ), за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок, на відшкодування витрат на правову допомогу. Із даним судовим рішенням апелянт не згоден в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди, так як, на думку апелянта, відмова у даній вимозі не обґрунтована, не законна та винесена за відсутності всебічно і повно з`ясованих обставин справи.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що моральна шкода спричинена бездіяльністю органу Держпраці України особі, яка втратила батька внаслідок військової агресії РФ проти України. Не проведення розслідування, нехтування державним органом своїх імперативних обов`язків, які закріплені законодавством України, призвели до душевних страждань первісного позивача, намагання напротязі майже двох років шляхом звернення до відповідача задля створення останнім комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 має значний негативний вплив на моральний стан здоров`я позивача.

Як зазначає апелянт, з урахуванням того, що органи державної влади зобов`язанні дбати про забезпечення прав і свобод людини, Конституцією України закріплено, що Держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, - позивач має усі обґрунтовані підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди через свідоме небажання останнім виконувати свої обов`язки перед громадянином України.

В даному випадку орган Держпраці нехтує усіма обов`язками, відповідальністю перед позивачем, майже 2 роки в усілякий спосіб ігнорує обов`язок утворення комісії що призвело до тривалої протиправної бездіяльності з боку державного органу, що підтверджено судовим рішенням. Відмовляючи у вказаній частині суд послався на те, що позивачем не надано доказів настання моральної шкоди, страждань, втрат здоров`ю, порушення встановлених відносин, розладів у родині тощо.

Смерть батька позивача внаслідок ракетного удару російською федерацією по складським приміщенням продовольчих підприємств за адресою: ділянка 4А, масив 4, смт Нерубайське, Одеського району, Одеської області є трагедією, яка завдала глибокого душевного болю, страждань, тривалої емоційної травми. Позивач залишився без моральної та життєвої опори людини, яка була для нього символом родинної стабільності, підтримки й любові.

Також апелянт вказує, що особливої гіркоти йому завдала не лише втрата, а й байдужість державного органу, який зобов`язаний був не лише реагувати, а й проявити повагу до пам`яті загиблого і прав його родини. Відповідач, який, діяв всупереч вимогам законодавства, не скликав комісію зі спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком внаслідок атаки з боку рф.

Отже, на думку апелянта, такими діями, відповідач зловживає своїми правами, підриває довіру до влади та нехтує одним із основоположних принципів дії державних органів влади соціальною справедливістю.

Таким чином, виходячи із принципів розумності, адекватності та справедливості ОСОБА_1 оцінює моральну шкоду, спричинену йому протиправною бездіяльністю, враховуючи глибокі моральні страждання внаслідок смерті рідного батька та діючою бездіяльністю органу Держпраці, та сталість неправомірних дій, у розмірі 20 000, 00 грн.

Крім того, разом з апеляційною скаргою апелянтом ОСОБА_1 подано клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, згідно якого заявник просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці також подало апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 року по справі №420/34375/24 в частині задоволених вимог, із прийняттям нового рішення у цій частині шляхом відмови у їх задоволенні.

ПМУ Держпраці не погоджується із рішенням від 23.04.2025 року в частині задоволених вимог, оскільки вважає, що судом не було надано належної оцінки фактичним обставинам справи щодо всебічної реалізації правомірних дій ПМУ Держпраці для встановлення необхідної інформації з метою забезпечення законної можливості для формування спеціальної комісії із розслідування нещасного випадку, що стався із батьком позивача.

Так, як зазначає апелянт в своєї апеляційній скарзі, після отримання від Держпраці (лист №ЦА-4856/4/4.2.8-23а від 11.10.2023 року) повідомлення позивача №Ш-3474-23а від 05.10.2023 року про нещасний випадок, що стався з його батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на ділянці 4а масиву 4 смт. Нерубайське Одеського району Одеської області, внаслідок ракетного удару по складським приміщенням одного з продовольчих підприємств, розташованих за даною адресою, ПМУ Держпраці здійснило усі необхідні дії у межах повноважень, для законного розпочатку спеціального розслідування зазначеного нещасного випадку, що підтверджують відповідні запити, надіслані з метою встановлення суб`єкта господарювання, на території якого під час ракетного удару загинув потерпілий (листи №№ПД/3.1/6950/23 від 19.10.2023 року до органу СБУ, ПД/3.1/6949-23 від 19.10.2023 року до органу поліції).

З отриманої інформації стало відомо (лист органу СБУ №8649/ПД/1-23 від 20.11.2023 року), що ТОВ «Вересень-Л» є власником складів, розташованих по адресі, де стався приліт, та що склади надаються в оренду іншим суб`єктам.

ПМУ Держпраці здійснило дії для з`ясування, хто саме був цими орендарями на момент прильоту (листи №№ПД/3.1/7700-23 від 21.11.2023 року до ТОВ «Вересень-Л», ПД/3.1/8947-23 від 27.12.2023 року до Нерубайської сільради), проте, необхідної інформації не отримало, оскільки, ТОВ «Вересень-Л» не відповів, а Нерубайській сільраді про інших суб`єктів на відповідному об`єкті, окрім ТОВ «Вересень-Л», було невідомо.

ПМУ Держпраці повторно звернулось до ТОВ «Вересень-Л» (лист №ПД/3.1/8948-23 від 27.12.2023 року), вказавши на необхідність надання за встановленою формою повідомлення про нещасний випадок, на який також не отримало відповіді.

Враховуючи юридичну дислокацію ТОВ «Вересень-Л», ПМУ Держпраці зверталось до Північно-Східного міжрегіонального управління Держпраці за сприянням отриманні інформації щодо фактичних даних по даному суб`єкту (лист №ПД/3.1/636- ЦА від 04.06.2024 року) через відсутність реагування з боку ТОВ «Вересень-Л» на листи ПМУ Держпраці, проте, ПНСМУ Держпраці повідомило про відсутність здійснення господарської діяльності ТОВ «Вересень-Л» за місцем реєстрації, та про неможливість встановлення його фактичної адреси здійснення діяльності (лист №ПНС/3.1/871-ЦА-24 від 12.06.2024 року).

З метою організації проведення спецрозслідування нещасного випадку з потерпілим, ПМУ Держпраці також зверталось до ТОВ «Альфа Девелопмент Груп» (лист №ПД/3.1/5053-24 від 04.06.2024 року), враховуючи наявну інформацію, що складський комплекс «Одеса Логістик Парк», який йому належить, збігається з місцем ракетного обстрілу, в результаті якого загинув потерпілий, та зазначило про необхідність надання за встановленою формою повідомлення про нещасний випадок, проте, відповіді не отримало.

ПМУ Держпраці звернулось до органу поліції за належним реагуванням по факту перешкоджання ПМУ Держпраці з боку ТОВ «Вересень-Л» та ТОВ «Альфа Девелопмент Груп» в організації проведення спеціального розслідування за фактом загибелі потерпілого (лист №ПД/3.1/5115-24 від 05.06.2024 року).

Із запитами до правоохоронних органів (листи №№ПД/3.1/4578-24 від 16.05.2024 року до органу СБУ, ПД/3.1/4577-24 від 16.05.2024 року до органу поліції) ПМУ Держпраці зверталось для з`ясування об`єктивної та достовірної інформації щодо виконання потерпілим робіт на користь будь-якого суб`єкта господарювання, з метою кваліфікації загибелі потерпілого як нещасний випадок на виробництві та здійснення заходів реагування згідно з вимогами Порядку №337.

Велика Палата Верховного Суду підтримала позицію про те, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені (постанова ВП ВС №9901/345/20 від 07.07.2021 року).

Апелянт звертає увагу, що позивачу доводилось про хід дій з боку ПМУ Держпраці задля можливості правомірного розпочатку спеціального розслідування, що підтверджує обґрунтовану поведінку відповідача з метою забезпечення державних гарантій потерпілого та членів його сім`ї, яка відповідає принципам прозорості, об`єктивності та законності діяльності державного органу (листи №№ПД/3.1/1285-ЗВ-23 від 26.10.2025 року, ПД/3.1/1497-ЗВ-23 від 22.11.2023 року, ПД/3.1/5474-24 від 19.06.2024 року).

ПМУ Держпраці є територіальним органом Держпраці, що їй підпорядковується, та Держпраці підтвердило, що ПМУ Держпраці здійснило усі заходи в межах визначених повноважень щодо встановлення обставин загибелі потерпілого, однак, наявної інформації недостатньо для встановлення виконання потерпілим роботи в інтересах певного суб`єкта господарювання, та відповідно, факту настання нещасного випадку на виробництві (листи №№203/4/4.2-ЗВ-24а від 08.02.2024 року, 857/4/4.2-ЗВ-24а від 24.05.2024 року).

При цьому, позивачу повідомлялось, що після отримання необхідних відомостей, ПМУ Держпраці буде вжито заходів щодо утворення комісії та проведення спецрозслідування зазначеного нещасного випадку відповідно до вимог Порядку №337.

Як вказує апелянт вищевикладені обставини, підтверджені документальними доказами, прямо свідчать про належну поведінку ПМУ Держпраці по вчиненю максимально можливих дій в межах повноважень для реалізації конституційних прав позивача, як родича потерпілого, задля забезпечення законних умов по організації комісії зі спецрозслідування нещасного випадку, що стався із потерпілим, після отримання достатніх відомостей про настання нещасного випадку на виробництві для законної реалізації Порядку №337, а тому позиція суду щодо бездіяльності відповідача та зобов`язання передчасного утворення спецкомісії є необ`єктивною та протирічить фактичним обставинам справи, що вказує на неправомірність його висновків у відповідній частині рішення від 23.04.2025 року, яка, на думку апелянта, підлягає скасуванню.

18.06.2025 року (вхід.№32676/25) на адресу суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 року по справі №420/34375/24, в частині задоволення позовних вимог залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 року по справі №420/34375/24, в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці задоволенню не підлягає.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.05.2023 року під час ракетного удару російською федерацією по складським приміщенням продовольчих підприємств за адресою: ділянка 4А, масив 4, смт Нерубайське, Одеського району, Одеської області загинув батько позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 10.05.2023 року №1411, причина смерті - ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинених іншими видами вибухів та уламками.

04.10.2023 року (вх. від 05.10.2023 року №Ш-3474-23а) на адресу Департаменту стратегічного планування та аналітичного забезпечення Державної служби України з питань праці позивачем було надіслано повідомлення щодо нещасного випадку, що стався 07.05.2023 року.

11.10.2023 року за вх. №ЦА-4856/4/4.2.8-23а повідомлення позивача про нещасний випадок (вх. від 05.10.2023 року №Ш-3474-23а), що стався 07.05.2023 року з батьком позивача ОСОБА_2 під час ракетного удару по складським приміщенням одного з продовольчих підприємств за адресою: АДРЕСА_1 , було перенаправлено з Департаменту стратегічного планування та аналітичного забезпечення Державної служби України з питань праці надійшло на розгляд до відповідача.

26.10.2023 року листом за №ПД/3.1/1285-38-23 від 26.10.2023 року відповідачем надано відповідь щодо необхідності з`ясування обставин перебування в трудових правовідносинах батька позивача з роботодавцем.

19.10.2023 року відповідачем направлений запит до Управління Служби безпеки України в Одеській області №ПД/3.1/6950-23 та до Головного управління Національної поліції в Одеській області №ПД/3.1/6949-23 з проханням надати підтвердження або спростувати наявність 07.05.2023 року ознак збройної агресії, ведення бойових дій та/або їх наслідків за адресою: ділянка 4А, масив 4, смт. Нерубайське, Одеський район, Одеська область та надати наявну інформацію щодо суб`єкта господарювання, на території якого під час ракетного удару загинув ОСОБА_2 , 1960 р.н.

26.10.2023 року за №ПД/3.1/1285-3В-23 відповідачем надана проміжна відповідь позивачу про продовження строку розгляду його повідомлення - звернення в зв`язку з необхідністю отримання відповідей від Управління Служби безпеки України в Одеській області та Головного управління Національної поліції в Одеській області, до яких було направлено відповідні запити для встановлення факту перебування потерпілого ОСОБА_2 в трудових відносинах з роботодавцем, у якого працював батько позивача.

20.11.2023 року згідно листа №65/16/6500 (вх. №8649/ПД/1-23 від 20.11.2023 року), отриманого від Управління Служби безпеки України в Одеській області встановлено, що 07.05.2023 року близько 23 години 30 хвилин невстановленими військовослужбовцями російської федерації, в умовах російського вторгнення в Україну та ведення російською федерацією війни проти України забороненими міжнародним правом засобами, у порушення існуючих правил та звичаїв ведення війни, умисно здійснено обстріл складських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого пошкоджено зазначені будівлі та загинув громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказано, що відповідно до правовстановлюючої документації складські приміщення, розташовані за адресою: Одеська обл., Одеський район, Нерубайська сільська рада, масив 4, ділянка 4А, належать па праві власності ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л» (), яке зазначені складські приміщення здає в оренду суб`єктам господарювання.

21.11.2023 року за №ПД/3.1/7700-23 відповідачем направлений до ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л» лист щодо надання інформації про суб`єктів господарювання, які станом на 07.05.2023р. орендували складські приміщення за вищевказаною адресою.

Відповіді від ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л» відповідачем отримано не було.

22.11.2023 року листом за №ПД/3.1/1497-3В-23 повідомлено позивача про результати направлених відповідачем запитів, а саме, ознайомлено з інформацією, яка надійшла від Управління Служби безпеки України в Одеській області, та повідомлено про направлення листа на адресу ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л».

27.12.2023 року за №ПД/3.1/8947-23 відповідачем направлено лист до Нерубайської сільської ради щодо надання інформації про суб`єктів господарювання, які станом на 07.05.2023 року орендували складські приміщення за адресою: Одеська область. Одеський район, Нерубайська сільська рада, масив 4, ділянка 4 А.

27.12.2023 року за №ПД/3.1/8948-23 відповідачем був направлено повторний запит до ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л» щодо надання повідомлення про нещасний випадок, згідно додатку 2 Порядку №337, з метою організації проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 07.05.2023 року за адресою: Одеська область, Одеський район, Нерубайська сільська рада, масив 4, ділянка 4 А.

Відповідь від ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л» на запит №ПД/3.1./8948-23 від 27.12.2023 року відповідачем також не отримано.

01.01.2024 року листом за №02-17-07 Нерубайською сільською радою підтверджено, що об`єкти нерухомості, які зазнали пошкоджень внаслідок збройної агресії російської федерації 07.05.2023 року, належать ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л», , управитель ОСОБА_3 ; щодо переліку інших суб`єктів господарювання на даному об`єкті інформація відсутня.

02.01.2024 року за вх. №26/ПД/1-24 на адресу відповідача надійшла відповідь Головного управління Національної поліції в Одеській області від 17.11.2023 року за №4/1-14762, відповідно до якої зазначено, що проведеним аналізом відомостей Єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що територіальними підрозділами ГУНП в Одеській області не реєструвались факти, викладені у запиті Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

24.01.2024 року на ім`я Департаменту стратегічного планування та аналітичного забезпечення Державної служби України з питань праці (вх. від 25.01.2024 року №Ш-288-24а), позивачем було надіслано звернення щодо бездіяльності Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, яка полягає у не утворені спеціальної комісії з розслідування нещасного випадку смерті ОСОБА_2 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01.02.2024 року за №ЦА-592/4/4.2.6-24а звернення ОСОБА_1 (вх. №Ш-288-24а від 25.01.2024 року) було перенаправлено з Департаменту стратегічного планування та аналітичного забезпечення Державної служби з питань праці до відповідача.

08.02.2024 року листом №203/4/4.2-3В-24а позивач був повідомлений Департаментом стратегічного планування та аналітичного забезпечення Державної служби України з питань праці про здійснені заходи, також вказано, що процедура проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві визначена Порядком №337 та поширюється на осіб, визначених частиною першою статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з огляду на що відсутність об`єктивної та достовірної інформації щодо виконання ОСОБА_2 робіт (надання послуг) на користь будь-якого суб`єкта господарювання на передбачених законодавством підставах на час настання нещасного випадку унеможливлює кваліфікувати зазначену подію як нещасний випадок на виробництві та відповідно здійснити заходи реагування в межах визначених повноважень згідно з вимогами Порядку №337.

26.04.2024 року Одеською обласною військовою державною адміністрацією від позивача отриманий запит-звернення від 23.04.2024 року щодо бездіяльності Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та з проханням про сприяння відновленню порушених вимог законодавства відносно проведення спеціального розслідування нещасного випадку, який стався з його батьком 07.05.2023 року.

06.05.2024 року за №Ш-391/ПД-24 на адресу відповідача надійшов лист від Одеської обласної військової державної адміністрації, про розгляд звернення ОСОБА_1 від 23.04.2024 року, що отриманий 26.04.2024 року, відповідно до якого вбачається, що згідно з інформації із мережі Інтернет, стало відомо, що складський комплекс «Одеса Логістик Парк», який належить ТОВ «АЛЬФА ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП», розташований в с. Дачне Одеської області. Місцезнаходження вищевказаного складського комплексу збігається з місцем, де 07.05.2023 року стався ракетний обстріл, в результаті якого загинув ОСОБА_2 .

08.05.2024 року за №ЦА-2352/4/4.2.2-24а від Департаменту стратегічного планування та аналітичного забезпечення Державної служби України з питань праці надійшло звернення ОСОБА_1 від 23.04.2024 року (вх. від 29.04.2024 року №Щ-1509-24а), адресоване листом Одеської обласної військової державної адміністрації від 24.04.2024 року №Щ-935-1.1-елн-01/3088 щодо розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, який стався 07.05.2023 року з батьком позивача ОСОБА_2 .

16.05.2024 року за №ПД/3.1/4577-24 відповідачем повторно направлено до Головного управління Національної поліції в Одеській області лист з проханням посприяти в розгляді звернення ОСОБА_1 та надати копії протоколів опитування свідків та/або представників підприємств, які станом на 07.05.2023 року здійснювали господарську діяльність за адресою: ділянка 4А, масив 4. смт. Нерубайське, Одеського району. Одеської області; копії протоколів огляду місця складських приміщень, які постраждали під час ракетного удару російською федерацією 07.05.2023 р. за вищевказаною адресою.

16.05.2024 року аналогічний запит був направлений відповідачем до Управління Служби безпеки України в Одеській області за №ПД/3.1/4578-24.

16.05.2024 року відповідачем направлений лист керівнику ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «АЛЬФА ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» за №ПД/3.1/4576-24. Відповіді на вказаний лист відповідачем не отримано.

22.05.2024 року за №4246/ПД/1-24 на адресу Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці надійшло доручення з Одеської обласної військової державної адміністрації щодо здійснення заходів, визначених чинним законодавством України, щодо проведення спеціального розслідування приховуваного нещасного випадку на виробництві, що стався з ОСОБА_2 .

24.05.2024 року листом за №857/4/4.2-3В-24а Департаментом стратегічного планування та аналітичного забезпечення Державної служби України з питань праці повідомлено позивачу про результати розгляду його звернення від 23.04.2024 року, адресованого листом Одеської обласної державної адміністрації (вх. від 29.04.2024 року №Ш-1509-24а) щодо розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, який стався 07.05.2023 року з його батьком. Так, було роз`яснено, що згідно пункту 10 Порядку №337 нещасні випадки із смертельними наслідками підлягають спеціальному розслідуванню комісією, утвореною територіальним органом Держпраці відповідно до пункту 14 Порядку №337, у складі, визначеному пунктом 15 Порядку №337. Підставами для утворення комісії із спеціального розслідування, визначеними пунктом 14 Порядку №337, є отримання від роботодавця письмового повідомлення про нещасний випадок або інформація отримана з інших джерел (органу досудового розслідування, звернень потерпілого або членів його сім`ї чи уповноваженої ними особи, первинних організацій і територіальних об`єднань профспілок). Повідомлення про нещасний випадок на виробництві, який стався 07.05.2023 року, стосовно ОСОБА_2 до відповідача від роботодавця не надходило. Зазначено, що згідно з вимогами абзацу 2 пункту 2 пункту 8 Порядку №337 у разі настання нещасного випадку, з особами, які працюють на умовах цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, фізичними особами-підприємцями, особами, які провадять незалежну професійну діяльність, членами фермерського господарства, особами, які фактично нещасний допущені до роботи без оформлення трудового договору, повідомлення про випадок надається керівником підприємства (установи, організації), в інтересах якого виконувались роботи (надавалися послуги), або представником орендодавця, балансоутримувача тощо, на території (об`єкті) якого сталися нещасний випадок. Однак повідомлення про зазначений нещасний випадок від керівника підприємства (установи, організації), в інтересах якого виконувались роботи (надавалися послуги), або представника орендодавця, балансоутримувача, на території (об`єкті) якого стався нещасний випадок, до відповідача також не надходило. При цьому зазначено, що після отримання необхідних відомостей відповідачем будуть вжиті невідкладні заходи щодо утворення комісії та проведення спеціального розслідування вищезазначеного нещасного випадку відповідно до вимог Порядку №337.

04.06.2024 року за зверненням позивача від 26.04.2024 року відповідачем направлений лист за №ПД/3.1/5053-24 на ім`я ТОВ «АЛЬФА ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП», в якому було зазначено, що згідно з вимогами пункту 1411 Порядку №337 нещасні випадки, що сталися з працівниками підприємств (установ, організацій), їх філій, представництв та інших відокремлених і структурних підрозділів, особами, які працюють на умовах цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, фізичними особами-підприємцями, особами, які провадять незалежну професійну діяльність, членами фермерського господарства, особами, які фактично допущені до роботи без оформлення трудового договору, під час виконання трудових обов`язків внаслідок воєнних (бойових) дій (бомбардувань, ракетних та артилерійських обстрілів, мінувань територій та приміщень, захоплення в полон, інших протиправних дій, здійснення масових терористичних актів, що супроводжуються загибеллю людей чи руйнуванням особливо важливих об`єктів життєзабезпечення тощо), підлягають спеціальному розслідуванню незалежно від ступеня тяжкості травм (ушкодження здоров`я). Розслідування таких нещасних випадків проводиться за місцем їх настання. З метою організації проведення спеціального розслідування даного нещасного випадку згідно вимог Порядку №337, даним листом вказано про необхідність у найкоротший термін надати до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці повідомлення про нещасний випадок згідно додатку №2 Порядку №337.

Також, 04.06.2024 року відповідач звернувся до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (№ПД/3.1/636-ЦА-24 від 04.06.2024 року) з проханням посприяти у наданні фактичної адреси ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л», ПІБ керівника підприємства чи іншого представника суб`єкта господарювання та їх телефонів.

05.06.2024 року за №ПД/3.1/5115-24 відповідач звернувся до Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо здійснення заходів реагування відносно підприємства ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л» та ТОВ «АЛЬФА ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» за перешкоджання Південному міжрегіональному управлінню Державної служби з питань праці в організації проведення спеціального розслідування за фактом загибелі ОСОБА_2 та порушення конституційних прав загиблого та його близьких родичів.

12.06.2024 року за №ПНС/3.1/871-ЦА-24 на адресу відповідача надійшла відповідь з Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про те, що за результатами виїзду на місце, а саме за адресою: м. Харків, вул. Новгородська, будинок ЗА встановлено, що ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л» за місцем реєстрації юридичної особи не знаходиться та не здійснює господарської діяльності. Будівля за вказаною адресою постраждала внаслідок обстрілів. Встановити фактичну адресу здійснення діяльності ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ-Л» неможливо. Також зв`язатися з ОСОБА_4 , який зазначений керівником підприємства у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за телефоном, вказаним для здійснення зв`язку НОМЕР_2 , не вдалося.

19.06.2024 року листом №ПД/3.1/5474-24 було повідомлено про здійснені відповідачем заходи.

Також, 19.06.2024 року про всі перелічені заходи, які були здійснені, відповідачем листом №ПД/3.1/5475-24 було повідомлено Одеську обласну державну військову адміністрацію.

Не погоджуючись з бездіяльністю Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо не утворенні комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з батьком позивача - ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , 07.05.2023 року, ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №337 затверджений Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (далі Порядок №337).

Порядок №337 визначає процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, що сталися з особами, визначеними частиною першою статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (пункт 1 Порядку).

Згідно з вимогами п.п.9 та 10 зазначеного Порядку №337 розслідування (спеціальне розслідування) проводиться у разі настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), у тому числі про які своєчасно не повідомлено роботодавцю чи внаслідок яких втрата працездатності потерпілого настала не одразу. Строк давності для розслідування нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань (отруєнь) на виробництві становить три роки з дня їх настання. У разі встановлення факту нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) рішенням суду розслідування проводиться незалежно від дати їх настання. Спеціальному розслідуванню підлягають: нещасні випадки із смертельними наслідками; групові нещасні випадки; випадки смерті працівників під час виконання ними трудових (посадових) обов`язків; гострі професійні захворювання (отруєння), що призвели до тяжких чи смертельних наслідків; нещасні випадки, факт настання яких встановлено у судовому порядку, а підприємство (установа, організація), на якому вони сталися, ліквідовано без правонаступника; нещасні випадки, що спричинили тяжкі наслідки, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого; випадки зникнення працівника під час виконання трудових (посадових) обов`язків; нещасні випадки з особами, які працюють на умовах цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, фізичними особами підприємцями, особами, які провадять незалежну професійну 3 діяльність, членами фермерського господарства; нещасні випадки, що сталися з особами, фактично допущеними до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Відповідно до вимог п.8 Порядку №337 у разі отримання інформації про нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) від безпосереднього керівника робіт, повідомлення від закладу охорони здоров`я, заяви потерпілого, членів його сім`ї чи уповноваженої ним особи тощо роботодавець зобов`язаний протягом однієї доби повідомити підприємствам (установам, організаціям), зазначеним в абзацах четвертому дев`ятому цього пункту, з використанням засобів зв`язку та не пізніше наступного робочого дня надати на паперовому носії повідомлення згідно з додатком 2. Для випадків, що підлягають спеціальному розслідуванню, у повідомленні про нещасний випадок, що надається територіальному органові Держпраці, роботодавцем зазначаються кандидатури представників підприємства (установи, організації) та уповноваженого органу чи наглядової ради підприємства (у разі її утворення) (із зазначенням їх прізвища, імені, по батькові, посади, контактних телефонів) для включення їх до складу спеціальної комісії.

Пунктом 14 Порядку №337 визначено, що Держпраці та/або її територіальним органом утворюється комісія із спеціального розслідування (далі - спеціальна комісія). Процедура проведення розслідування (у тому числі спеціального) нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань (отруєнь) передбачена пунктами 30 - 53 зазначеного Порядку.

Водночас процедура розслідування нещасних випадків у період дії правового режиму воєнного (надзвичайного) стану в Україні або окремих її місцевостях передбачена окремим розділом цього Порядку №337.

Так, 26 січня 2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 року №59 «Про внесення змін до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», якою до зазначеного Порядку № 337 внесено зміни, а саме доповнено розділом «Процедура розслідування нещасних випадків у період дії правового режиму воєнного (надзвичайного) стану в Україні або окремих її місцевостях» (розділ включає пункти 141-15 141-29).

Згідно з вимогами п.141-15 зазначеного Порядку №337 нещасні випадки, що сталися з працівниками підприємств (установ, організацій), їх філій, представництв та інших відокремлених і структурних підрозділів, особами, які працюють на умовах цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, фізичними особами - підприємцями, особами, які провадять незалежну професійну діяльність, членами фермерського господарства, особами, які фактично допущені до роботи без оформлення трудового договору, під час виконання трудових обов`язків внаслідок воєнних (бойових) дій (бомбардувань, ракетних та артилерійських обстрілів, мінувань територій та приміщень, захоплення в полон, інших протиправних дій, здійснення масових терористичних актів, що супроводжуються загибеллю людей чи руйнуванням особливо важливих об`єктів життєзабезпечення тощо), підлягають спеціальному розслідуванню незалежно від ступеня тяжкості травм (ушкодження здоров`я). Розслідування таких нещасних випадків проводиться за місцем їх настання.

Згідно з вимогами п.141-19 вказаного Порядку №337 територіальним органом Держпраці протягом одного робочого дня з дня отримання від роботодавця в письмовій або електронній формі повідомлення про нещасний випадок, зазначений у пункті 141-15 цього Порядку, або інформації з інших джерел (заклад охорони здоров`я, орган досудового розслідування, звернення потерпілого або членів його сім`ї чи уповноваженої ними особи тощо) утворюється комісія із спеціального розслідування, до складу якої входять: посадова особа територіального органу Держпраці (голова комісії); представник територіального органу Пенсійного фонду України, представник військової адміністрації (військово-цивільної адміністрації, місцевої держадміністрації чи органу місцевого самоврядування). За необхідності до участі в розслідуванні можуть бути залучені роботодавець або його представник, лікар з гігієни праці територіального органу Держпраці (у разі настання гострого професійного захворювання (отруєння), а також представник первинної організації профспілки (у разі його відсутності - уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці чи представник галузевої профспілки вищого рівня або територіального профоб`єднання) з включенням їх до складу комісії.

Отже, Порядком №337 встановлена послідовність дій відповідача у випадку настання нещасного випадку, що підлягає спеціальному розслідуванню, передбаченого розділом «Процедура розслідування нещасних випадків у період дії правового режиму воєнного (надзвичайного) стану в Україні або окремих її місцевостях», і після отримання повідомлення чи отримання інформації з інших джерел, в тому числі повідомлення рідних загиблого, листи відповідних органів - Управління Служби Безпеки України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області тощо, найперше що повинен зробити відповідач відреагувати та прийняти наказ про утворення спеціальної комісії зі розслідування нещасного випадку.

Відповідно до вимог п.141-20 Порядку №337 на запит голови спеціальної комісії, оформлений згідно з додатком 29, органи державної влади, утворені відповідно до законів України військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, органи сил цивільного 5 захисту та інші органи сектору безпеки і оборони протягом трьох робочих днів подають відомості про нещасний випадок за формою згідно з додатком 30. Повноваження комісії із спеціального розслідування визначені п.141-21 цього Порядку.

Так, відповідно до вимог п.141-21 цього Порядку №337 спеціальна комісія з розслідування нещасного випадку, що стався за обставин, визначених пунктом 141-15 цього Порядку, зобов`язана:

- провести в будь-якому придатному приміщенні або з використанням конференцзв`язку (дистанційно) засідання, на якому розглянути інформацію про нещасний випадок, розподілити функції між членами комісії та скласти протоколи засідання комісії згідно з додатком 4;

- обстежити місце, в якому стався нещасний випадок (за можливості), та скласти відповідний протокол згідно з додатком 5. У разі коли комісія із спеціального розслідування не має доступу на територію підприємства (установи, організації) у зв`язку з веденням бойових дій або його тимчасовою окупацією чи існує загроза техногенної, екологічної катастрофи, такий протокол складається на підставі акта, складеного роботодавцем у довільній формі, в якому він фіксує обстановку на робочому місці, стан машин, механізмів, обладнання, устатковання, у якому вони перебували на момент настання нещасного випадку, використовуючи для цього наявну технічну документацію, дані бухгалтерського обліку, копії документів, що підтверджують право власності на майно (у разі знищення їх оригіналів), фото- та/або відеоматеріали, які перебувають у його розпорядженні, пояснення свідків тощо (у такому випадку в протоколі огляду місця, в якому стався нещасний випадок, робиться відповідна відмітка із зазначенням документів, на підставі яких його було складено);

- одержати за можливості, зокрема з використанням доступних засобів зв`язку, пояснення від роботодавця, його представників, посадових осіб, інших працівників підприємства (установи, організації), потерпілого та зафіксувати їх письмово згідно з додатком 7, опитати свідків нещасного випадку та осіб, причетних до нього, та зафіксувати письмово результати опитування згідно з додатком 8. Пояснення та результати опитування за формами згідно з додатками 7 і 8 обов`язково засвідчуються підписом члена спеціальної комісії, який їх проводив;

- розглянути наявні документи та матеріали стосовно нещасного випадку та у разі потреби надіслати відповідні запити в письмовій або електронній формі роботодавцю, підприємствам, установам та організаціям щодо отримання необхідної інформації та документів, які стосуються потерпілого та обставин нещасного випадку;

- залучити військових експертів або представників інших вузькопрофільних спеціалізованих організацій для підготовки висновків щодо причин та обставин настання нещасного випадку (за необхідності);

- визначити вид події, що призвела до нещасного випадку, причини нещасного випадку відповідно до Класифікатора видів подій, причин, що призвели до настання нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, згідно з додатком 9; з`ясувати обставини настання нещасного випадку;

- визначити, пов`язаний чи не пов`язаний нещасний випадок з виробництвом;

- скласти акти за формою Н-1 згідно з додатком 111 у кількості, визначеній рішенням спеціальної комісії, а у разі настання групового нещасного випадку - акти за формою Н-1 щодо кожного потерпілого; розглянути та підписати примірники актів за формою Н-1, а у разі незгоди члена спеціальної комісії із змістом розділів 4, 5 і 7 такого акта - обов`язково підписати такі акти з відміткою про наявність окремої думки, яка викладається членом комісії письмово і містить обгрунтовані пропозиції до змісту розділів 4, 5 і 7 акта (окрема думка додається до таких актів та є їх невід`ємною частиною);

- надати протягом п`яти робочих днів після підписання актів за формою Н-1 матеріали розслідування та примірники таких актів керівнику Держпраці або її територіального органу, що утворив спеціальну комісію, для їх розгляду та затвердження. Зазначені акти та матеріали розслідування можуть бути надіслані з використанням усіх наявних засобів зв`язку, в тому числі електронною поштою.

Згідно з вимогами п.141-22 Порядку рішення спеціальної комісії щодо результатів розслідування може бути оскаржене до Держпраці або в судовому порядку роботодавцем, потерпілим (членами сім`ї потерпілого чи уповноваженою ними особою), установами та організаціями, представники яких входили до її складу.

Пунктами 141-26 141-28 Прядку №337 визначено, що положення Порядку щодо утворення спеціальної комісії та процедури проведення розслідування нещасних випадків, що сталися з працівниками під час виконання трудових обов`язків за обставин, визначених пунктом 14115 цього Порядку, застосовуються в частині, що не суперечить цьому розділу.

У разі неможливості утворити комісію та провести розслідування (спеціальне розслідування) через загрозу життю та здоров`ю членам комісії, пов`язану з веденням воєнних (бойових) дій або виникненням надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру, роботодавець та відповідний територіальний орган Держпраці в максимально можливому обсязі збирають, фіксують та систематизують інформацію, про нещасний випадок на виробництві, що надходить або стає відомою, з метою його подальшого розслідування відповідно до вимог цього Порядку після припинення воєнних (бойових) дій або заходів правового режиму надзвичайного стану. У разі виникнення загрози життю та здоров`ю членам комісії (спеціальної комісії) під час проведення розслідування нещасного випадку, що вже розпочалося, таке розслідування може бути зупинене наказом роботодавця, Держпраці або її територіального органу, який утворив комісію, з підстав ведення воєнних (бойових) дій або ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій та продовжене на період до припинення воєнних (бойових) дій або заходів правового режиму надзвичайного стану.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Колегія суддів зазначає, що згідно з Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №337, відповідач після отримання інформації про нещасний випадок зобов`язаний протягом одного робочого дня з дня отримання звернення від потерпілого або членів його сім`ї такого повідомлення утворити комісію із спеціального розслідування. При цьому з аналізу пункта 141-15 Порядку №337 обов`язок щодо утворення комісії із спеціального розслідування в частині видання наказу носить імперативний характер поведінки для відповідача і повинен передувати діям із встановлення обставин настання нещасного випадку та визначенню, пов`язаний чи не пов`язаний нещасний випадок з виробництвом, такі повноваження є лише у комісії які визначені п.141-21 цього Порядку №337.

В порушення вимог законодавства протягом одного робочого дня з дня отримання такого повідомлення та на час звернення до суду, відповідач комісію із спеціального розслідування не утворив.

Здійснення органами державної влади та органами місцевого самоврядування повноважень в умовах воєнного стану врегульовано ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», частиною 2 якої визначено, що Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Зокрема, відповідач, серед іншого, наголошує, що відсутність інформації щодо перебування батька позивача у трудових відносинах із будь-якою особою роботодавцем, унеможливлює виконання положень Порядку №337 щодо утворення спеціальної комісії з розслідування нещасного випадку.

Колегія суддів критично оцінює вказані доводи відповідача, позаяк останній не позбавлений можливості за відсутності такої інформації утворити спеціальну комісію з розслідування нещасного випадку та встановити зазначену інформацію в процесі проведення розслідування. До того ж, до складу комісії з проведення розслідування причин нещасного випадку не містить положення про обов`язкову присутність та включення роботодавця або його представника, відповідно до вимог п.141-19 Порядку №337.

Натомість, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що окрім повідомлення, котре надійшло від позивача про настання нещасного випадку смерті його батька ОСОБА_2 07.05.2023 року, відповідно до пункту 14 Порядку №337, передбачено, що підставою для утворення спеціальної комісії також може слугувати інформація, отримана з інших джерел (органу досудового розслідування, звернень потерпілого або членів його сім`ї чи уповноваженої ними особи, первинних організацій і територіальних об`єднань профспілок), яким, зокрема, є лист Управління Служби безпеки України в Одеській області №65/16/6500 від 20.11.2023 року, вх. №8649/ПД/1-23 від 20.11.2023 року, оскільки в ньому зазначено (повідомлено), що 07.05.2023 року близько 23 години 30 хвилин невстановленими військовослужбовцями російської федерації, в умовах російського вторгнення в Україну та ведення російською федерацією війни проти України забороненими міжнародним правом засобами, у порушення існуючих правил та звичаїв ведення війни, умисно здійснено обстріл складських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого пошкоджено зазначені будівлі та загинув громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Більш того, реалізація прав потерпілої особи як процес виконання державою, в особі органів конституційних гарантій, наданих такій особі, не може залежати від законослухняності третіх осіб, зокрема тих, що наймають таку особу за трудовим договором.

Відповідно до вимог ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до вимог статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть вказаної статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд наголошує на тому, що в силу вимог ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, зважаючи на викладене, враховуючи з`ясовані фактичні обставини, та досліджені письмові докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявної протиправної бездіяльності з боку відповідача - Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, яка полягає у неутворенні комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 , 1960 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 .

Стосовно вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Скаржник просив стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду в розмірі 20 000, 00 грн.

Так, суд першої інстанції, констатував факт протиправності бездіяльності Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними, достатніми, юридично спроможними доказами наявність юридично значимого причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача, що є предметом спору в даній справі, та спричиненням моральної шкоди, з визначенням ознак її індивідуалізованого втілення у конкретних життєвих ситуаціях ОСОБА_1 .

З таким висновком колегія суддів не погоджується та вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04, п.64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до вимог ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п.4 ч.2 ст.23 ЦК України).

Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000, 00 гривень позивач пов`язує з тим, що моральна шкода спричинена бездіяльністю органу Держпраці України особі, яка втратила батька внаслідок військової агресії РФ проти України. Не проведення розслідування, нехтування державним органом своїх імперативних обов`язків, які закріплені законодавством України, призвели до душевних страждань позивача, намагання напротязі майже двох років шляхом звернення до відповідача задля створення останнім комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 має значний негативний вплив на моральний стан здоров`я позивача.

Як зазначає позивач, з урахуванням того, що органи державної влади зобов`язанні дбати про забезпечення прав і свобод людини, Конституцією України закріплено, що Держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, - позивач має усі обґрунтовані підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди через свідоме небажання останнім виконувати свої обов`язки перед громадянином України.

В даному випадку, як вказує позивач, орган Держпраці нехтує усіма обов`язками, відповідальністю перед позивачем, майже 2 роки в усілякий спосіб ігнорує обов`язок утворення комісії що призвело до тривалої протиправної бездіяльності з боку державного органу, що підтверджено судовим рішенням.

Смерть батька позивача внаслідок ракетного удару російською федерацією по складським приміщенням продовольчих підприємств за адресою: ділянка 4А, масив 4, смт Нерубайське, Одеського району, Одеської області є трагедією, яка завдала глибокого душевного болю, страждань, тривалої емоційної травми. Позивач залишився без моральної та життєвої опори людини, яка була для нього символом родинної стабільності, підтримки й любові.

Втім, ОСОБА_1 зазначає, що особливої гіркоти йому завдала не лише втрата, а й байдужість державного органу, який зобов`язаний був не лише реагувати, а й проявити повагу до пам`яті загиблого і прав його родини. Відповідач, який, діяв всупереч вимогам законодавства, не скликав комісію зі спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком внаслідок атаки з боку рф.

Такими діями, на думку позивача, відповідач зловживає своїми правами, підриває довіру до влади та нехтує одним із основоположних принципів дії державних органів влади соціальною справедливістю.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, «Рисовський проти України», №29979, п.86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, 14183/02, п.71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його тривала протиправна бездіяльність не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням тривалий час утворення комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та додаткове психічне напруження, викликане дискримінацією під час розгляду його заяви порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались.

Відтак, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про те, що моральну шкоду не заподіяно.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними, достатніми, юридично спроможними доказами наявність юридично значимого причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача, що є предметом спору в даній справі, та спричиненням моральної шкоди, з визначенням ознак її індивідуалізованого втілення у конкретних життєвих ситуаціях ОСОБА_1 .

Наведені позивачем обставини, за оцінкою колегії суддів, спричинили йому душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, тобто заподіяли йому моральну шкоду.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року по справі №750/6330/17.

Що стосується розміру, завданої позивачу моральної шкоди, то відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання розміру грошового відшкодування завданої моральної шкоди, колегія суддів враховує характер правопорушення, глибину й тривалість завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає достатньою сатисфакцією стягнення з відповідача на користь позивача 4000, 00 грн.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа Державна служба України з питань праці Департамент стратегічного планування та аналітичного забезпечення, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо не утворенні комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язання Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці утворити комісію зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та стягнення з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань на користь позивача 4000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Щодо клопотання позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 25 000, 00 грн., колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом ч.ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача було подано для підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги такі документи: копія Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги №01-10/24 від 02 жовтня 2024 року; копія Звіту про надання послуг за Договором про надання правової допомоги №01-10/24 від 02 жовтня 2024 року та додатковою угодою №1; копія Акту приймання-передачі послуг від 16 травня 2025 року за Договором про надання правової допомоги №01-10/24 від 02 жовтня 2024 року та додатковою угодою №1; копія Розрахунку суми гонорару від 16 травня 2025 року за Договором про надання правової допомоги №01-10/24 від 02 жовтня 2024 року та додатковою угодою №1

Зі змісту акту приймання-передачі наданих послуг від 16.05.2025 року, Звіту про надання послуг за Договором про надання правової допомоги №01-10/24 від 02 жовтня 2024 року та Розрахунку суми гонорару від 16 травня 2025 року за Договором про надання правової допомоги №01-10/24 від 02 жовтня 2024 року вбачається, що загальна вартість послуг складає 25 000, 00 грн.

У Акті приймання-передачі послуг вказано, що на виконання вимог Договору про надання правничої (правової) допомоги№01-10/24 від 02.10.2024 року та додатковою угодою до договору надано наступну правову допомогу: дослідження практики Верховного Суду в подібних спорах; складання та подання апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 року з необхідними документами; складання та подання апеляційної скарги на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу і пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу в сумі 25 000, 00 грн. не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг з огляду на наступне.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У справі №640/18402/19 (постанова від 28 грудня 2020 року) Верховний Суд дійшов висновку, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на частини шосту, сьому статті 134 КАС України, якими встановлено право суду за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, за умови недотримання критеріїв співмірності.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 520/14230/19, від 16 червня 2022 року у справі №380/4759/21.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України щодо ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що: «Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Разом з тим у статті 134 КАС України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 134, 139 КАС), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у ст.ст.134, 139 КАС України.

Так відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів вважає розмір витрат на правову допомогу заявлений позивачем у розмірі 25 000,00 грн. не є співмірним.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відбувся у письмовому провадженні.

При цьому, здійснення юридичного аналізу матеріалів судової справи №420/34375/24 складання та подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу не потребувало значного часу та великого обсягу робіт, оскільки рішення позивачем оскаржено в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а апеляційна скарга частково дублює адміністративний позов.

Як вже зазначалося, згідно з вимогами частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру таких витрат.

У свою чергу, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав клопотання про зменшення розміру таких витрат, а також доказів, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт.

Ст.134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч.5 ст.134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.12.2023 року у справі № 380/6904/23.

Також, судом касаційної інстанції, зокрема у постанові від 30.07.2021 року у справі №560/5990/21, встановлено право іншої сторони подати відповідні заперечення та можливість суду встановити співмірність заявленої суми витрат на правничу допомогу.

Отже, суд апеляційної інстанції з урахуванням обов`язку надання оцінки доказам поданим стороною та критеріям співмірності, приходить до висновку, що вимоги про стягнення 25 000, 00 грн. витрат на правову допомогу не є співмірним зі складністю справи та можливим об`ємом виконаних фахівцем у галузі права робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та їх обсягом, а тому приходить до висновку, що співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції є 5000, 00 грн.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг, за надання правової допомоги під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 132; 139; 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа - Державна служба України з питань праці Департамент стратегічного планування та аналітичного забезпечення, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

В цій частини ухвалити у справі №420/34375/24 нову постанову, якою позовну вимогу ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про стягнення 20 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (, вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003) 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень) на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року залишити без змін .

Стягнути на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (, вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003) витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 5000 гривень (п`ять тисяч гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко