Справа № 990/392/25
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 вересня 2025 року

м. Київ

справа №990/392/25

адміністративне провадження № П/990/392/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Білак М.В., Єресько Л.О., Радишевської О.Р., Соколова В.М.,

перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) від 17 квітня 2025 року №87/зп-25 "Про затвердження кодованих результатів практичного завдання, виконаного 03- 07, 10 та 11 лютого 2025 року (цивільна спеціалізація), 12- 14 та 17- 21 лютого 2025 року (кримінальна спеціалізація) кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року №94/зп-23 (зі змінами)", стосовно ОСОБА_1 , у якому за пунктом 623 додатку цього рішення кандидат з кодовим номером 0035582 набрав бал - 48 та за пунктом 369 за кодовим номером - 0021355 кандидат набрав бал - 55,5;

- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 17 квітня 2025 року №89/зп-25 "Про затвердження декодованих результатів виконання практичного завдання учасниками конкурсу 03- 07, 10 та 11 лютого 2025 року (цивільна спеціалізація), 12- 14 та 17- 21 лютого 2025 року (кримінальна спеціалізація), визначення загальних результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання "Складання кваліфікаційного іспиту" в частині, що стосується ОСОБА_1 , зокрема, затвердження загальних результатів першого етапу "Складання кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року №94/зп-23 (зі змінами)" та відмови ОСОБА_1 в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання "Дослідження досьє та проведення співбесіди", правосуддя в апеляційних загальних судах та припинення її участі у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року №94/зп-23 (зі змінами) конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах;

- зобов`язати Комісію поновити участь ОСОБА_1 у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах з етапу виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.

Позивачка також просила стягнути з відповідача на її користь понесені витрати, пов`язані з розглядом цієї справи.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала клопотання, у якому просила визнати поважними причини пропуску та поновити строк для звернення до суду із цим позовом.

Верховний Суд ухвалою від 22 серпня 2025 року визнав неповажними причини пропуску строку звернення до суду, викладені позивачкою у вказаному клопотанні, залишив подану нею позовну заяву без руху та установив десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання до Верховного Суду заяви із зазначенням інших поважних причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом з відповідними обґрунтуваннями та доказами.

01 вересня 2025 року до Верховного Суду від позивачки надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій ОСОБА_1 просить визнати причини пропуску строку поважними, поновити строк для звернення до суду із цим позовом, відкрити провадження у справі та призначити її до розгляду.

У цій заяві позивачка повторно наголосила на тому, що про можливе порушення її прав як учасниці конкурсу до апеляційного суду вона дізналася 23 червня 2025 року з інформації, опублікованої на сайті Верховного Суду, а до цього моменту - не знала і не могла знати, що під час оцінювання виконаного нею практичного завдання ВККС порушила процедуру його оцінки внаслідок недотримання Методичних рекомендацій №228/зп-24. Зазначила, що після того, як дізналася про можливе порушення її прав, звернулася до ВККС із запитом від 25 серпня 2025 року [ймовірно, ідеться про 25 червня 2025 року], в якому просила надати екзаменаційні відомості, однак Комісія відповіла про неможливість надання запитуваних документів. Це зумовило потребу направлення повторного запиту, який ОСОБА_1 скерувала до ВККС 04 липня 2025 року засобами поштового зв`язку. Відповідь на цей лист з усіма витребуваними документами Комісія надіслала позивачці лише 06 серпня 2025 року, яку вона отримала поштою 12 серпня 2025 року. Керуючись наведеним, позивачка доводить, що саме Комісія своїми діями та тривалим ненаданням запитуваних документів фактично сприяла пропуску строку звернення до суду. Водночас зі свого боку позивачка діяла максимально добросовісно, вживала активних дій та намагалася отримати необхідні документи у найкоротший строк, що вказує на її небайдуже ставлення, при цьому можливість їх своєчасного отримання не залежала від її волі та дій. За словами позивачки, лише 12 серпня 2025 року з листа ВККС та доданих документів вона достовірно дізналася про порушення її прав під час проведення оцінювання виконаного нею практичного завдання, тому строки звернення до суду вона пропустила з незалежних від неї причин, які може бути визнано поважними.

Позивачка також повторила, що в день ухвалення оспорюваних рішень 17 квітня 2025 року Комісія на її офіційному вебсайті опублікувала лише повідомлення про кількість набраних учасниками конкурсу балів, однак самих рішень №87/зп-25 та №89/зп-25 цього дня на офіційному вебсайті ВККС опубліковано не було. При цьому, позивачці ці рішення не направлялися і коли вони з`явилися в загальному доступі їй не відомо. Ознайомилася з їх текстом вона лише після 23 червня 2025 року в кабінеті «Суддівська кар`єра» на вебсайті ВККС, куди їх було завантажено 19 червня 2025 року. Позивачка зауважує, що зміст цих рішень не містить відомостей про дотримання Комісією процедури оцінки практичного завдання та Методичних вказівок № 228/зп-2, тож реальну змогу дізнатися про порушення її прав вона отримала лише після надання Комісією матеріалів на її запит.

Суд зауважує, що наведені ОСОБА_1 у заяві про усунення недоліків позовної заяви підстави пропуску строку не відрізняються від тих, яким Суд уже надав оцінку та визнав неповажними в ухвалі від 22 серпня 2025 року.

Велика Палата Верховного Суду на цей час сформувала усталену позицію щодо оцінки поважності підстав пропуску строку звернення до суду з позовом щодо оскарження актів індивідуальної дії та поведінки заявника під час ініціювання такого судового розгляду.

Позивачка має рацію в тому, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас згідно з тлумаченням, яке застосовує Велика Палата Верховного Суду в її судовій практиці, порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №9901/141/20, від 09 лютого 2022 року у справі №9901/473/21, від 27 липня 2023 року в справі №990/154/22, від 14 листопада 2024 року в справі №990/241/24 та ін.).

У постанові від 26 жовтня 2023 року №990/139/23 Велика Палата Верховного Суду вказала, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, то строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У цьому ж судовому рішенні Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в разі, якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав. Законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

У розглядуваному випадку предметом оскарження є рішення Комісії від 17 квітня 2025 року і саме з їх прийняттям позивачка пов`язує настання для себе негативних наслідків. За змістом позовної заяви та заяви про усунення недоліків, позивачка мала бути обізнана про обставини прийняття щодо неї рішень у день їх прийняття і не мала жодних перешкод, щоб дізнатися які рішення прийняті. Іншими словами, позивачка, якщо б вона переслідувала мету з`ясувати мотиви та підстави ухвалення згаданих рішень, а також чи порушують такі рішення її права, із цього часу вона мала об`єктивну можливість на звернення до Комісії із запитами про отримання копій вказаних рішень та матеріалів, на підставі яких ці рішення було прийнято. Об`єктивних перешкод для цього позивачка не навела.

Тут варто зауважити, що за правилами пункту 107 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13 жовтня 2016 року №81/зп-16 (у редакції рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 19 жовтня 2023 року № 119/зп-23 зі змінами), копія рішення Комісії надається особі, стосовно якої його ухвалено, за відповідним зверненням такої особи.

Отже, ВККС надсилає рішення лише у випадку, якщо особа звернулася з проханням про його надання.

Проте в період з 17 квітня до 25 червня 2025 року, тобто протягом двох місяців від дня ухвалення Комісією оспорюваних рішень (про що ОСОБА_1 була обізнана), позивачка не вчиняла будь-яких дій, з метою отримання від відповідача копій спірних рішень, матеріалів щодо оцінювання виконаних нею практичних завдань, як і дій стосовно підготовки звернення до суду із цим позовом, натомість звернулася із запитом (запитами) до ВККС лише 25 червня 2025 року, тобто вже поза межами строку для оскарження згаданих рішень Комісії.

З огляду на це, Суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 про те, що Комісія спірних рішень їй не направляла, коли їх було опубліковано в загальному доступі їй не відомо, а також, що ознайомилася з їх текстом позивачка лише після 23 червня 2025 року в кабінеті «Суддівська кар`єра» на вебсайті ВККС, куди їх було завантажено 19 червня 2025 року. Сукупність цих обставин лише засвідчує пасивність поведінки позивачки.

Крім цього, Суд уже неодноразово надавав оцінку наведеним нею доводам, що про можливе порушення її прав як учасниці конкурсу до апеляційного суду вона дізналася 23 червня 2025 року з інформації, опублікованої на сайті Верховного Суду, а до цього моменту - не знала і не могла знати, що під час оцінювання виконаного нею практичного завдання ВККС порушила процедуру його оцінки внаслідок недотримання Методичних рекомендацій №228/зп-24.

Із цього приводу в ухвалі від 22 серпня 2025 року, визнаючи вказані підстави пропуску строку неповажними, Суд констатував, що обставини, за яких ОСОБА_1 спочатку (протягом двох місяців) не сприймала оспорювані нею рішення Комісії такими, що порушують її права, проте згодом, послуговуючись інформаційними джерелами, зокрема, формуванням певної судової практики (фактично йдеться про ухвалення Верховним Судом рішення у справі №990/143/25, на що вказує зміст запитів позивачки) змінила своє ставлення до цих рішень Комісії та почала вчиняти дії з метою їх оскарження (направляти запити, з`ясовувати мотиви виставлення балів тощо), свідчить про суто суб`єктивний (зміна ставлення) характер підстав пропуску строку звернення до суду, проте жодним чином не доводить існування об`єктивних перешкод чи обставин непереборної сили, що дійсно ускладнювали чи унеможливлювали звернення до суду в межах установленого процесуальним Законом строку.

Суд повторює, що зміна суб`єктивного ставлення позивачки до спірних рішень не може впливати на перебіг строку звернення до суду, як і вважатися поважною підставою його пропуску.

Крім цього, в ухвалі від 22 серпня 2025 року було надано відповідь на аргумент ОСОБА_1 , що саме Комісія своїми діями та тривалим ненаданням запитуваних документів фактично сприяла пропуску строку звернення до суду і лише 12 серпня 2025 року з листа ВККС та доданих документів позивачка достовірно дізналася про порушення її прав під час проведення оцінювання виконаного нею практичного завдання.

Із цього приводу Суд зауважив, що перший запит було сформовано позивачкою 25 червня 2025 року, тобто поза межами строку оскарження, при цьому Комісія не надала на нього запитувані матеріали саме з тих мотивів, що позивачка оформила запит неналежним чином. Тож та обставина, що зі змістом екзаменаційних відомостей позивачка ознайомилася лише у серпні 2025 року, а не в межах строку звернення до суду, є наслідком її власних дій.

Варто також додати, що позивачка вже зверталася із цим позовом до Верховного Суду (справа №990/337/25) і відсутність у неї матеріалів, які вона отримала від ВККС 12 серпня 2025 року, не завадили поданню позовної заяви, тож посилання ОСОБА_1 на те, що лише 12 серпня 2025 року вона «достовірно» дізналася про порушення її прав, не заслуговують на увагу.

Власне саме в справі №990/337/25 в ухвалах від 24 липня, 04 та 12 серпня 2025 року, які набрали законної сили та є чинними, Верховний Суд уже розглянув та надав оцінку частині мотивів позивачки, якими вона обґрунтовує поважність підстав пропуску строку звернення до суду в розглядуваній заяві про усунення недоліків позовної заяви. Зокрема, Суд критично оцінив доводи позивачки про несвоєчасне ознайомлення з оскаржуваними рішеннями Комісії, оскільки такі рішення у встановленому порядку оприлюднені на вебсайті ВККС, водночас її звернення до Комісії не стосувалися отримання копій оскаржуваних рішень. Крім цього, Суд надав оцінку доводам позивачки щодо потреби отримання від ВККС матеріалів, які вона просила надати у запиті від 25 червня 2025 року, та вказав, що відсутність у неї таких документів не перешкоджала зверненню з позовом до суду, до того ж, заходи, спрямовані на отримання зазначених документів, позивачка почала вживати уже після закінчення встановленого строку звернення до суду.

Підсумовуючи викладене, Суд уважає, що так само як у поданому разом з позовною заявою клопотанні про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, так і в заяві про усунення недоліків позовної заяви, не вказано обставин непереборного і об`єктивного характеру, що перешкодили позивачці дізнатися про порушення своїх прав, та існування яких значною мірою утруднило або ж унеможливило реалізацію права на їх судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду.

Фактично у своїй заяві про усунення недоліків позивачка повторила ті ж мотиви, яким уже було надано оцінку та які Суд визнав неповажними. Інших підстав пропуску строку, як це вимагалося в ухвалі від 22 серпня 2025 року про залишення позову без руху, позивачка не навела.

Отже, оцінка сукупності зазначених позивачкою доводів і з`ясованих судом обставин не дають підстав для поновлення строку звернення до суду конкретно у цій справі.

Відповідно до частин першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки повідомлені позивачкою підстави пропуску строку звернення до суду є неповажними, Суд уважає, що заява про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Беручи до уваги викладене, Суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 256, 295 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку звернення до суду, викладені у заяві ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви.

Відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання підстав пропуску строку поважними та поновлення строку для звернення до суду із цим позовом.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга на ухвалу Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

…………………………………

…………………………………

…………………………………

…………………………………

…………………………………

А.Г. Загороднюк

М.В. Білак

Л.О. Єресько

О.Р. Радишевська

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду