Справа № 580/6544/25
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року справа № 580/6544/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення часників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

Військова частина НОМЕР_1 (далі В/Ч НОМЕР_1 , позивач) подала позов, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач) на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 24924,30 грн під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби у період часу з 18.11.2024 до грудень 2024.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.01.2025 № 43 Про результати службового розслідування за фактом неприбуття з відрядження до військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця, солдата ОСОБА_1 , згідно зібраних матеріалів службового розслідування, в діях солдата ОСОБА_1 встановлено факт грубого порушення військової дисципліни під час дії правового режиму воєнний стан та вбачаються ознаки кримінального правопорушення за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України. Відповідно довідки-розрахунку № 4166фс від 16.01.2025 нарахувань грошового забезпечення та додаткової винагороди під час воєнного стану військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 за період з 18.11.2024 до 11.01.2025 ОСОБА_1 загальна сула переплати становить 24924,30 грн, яка і має бути стягнута з відповідача.

Ухвалою від 11 липня 2025 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відзив на позов від відповідача до суду не надходив.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2024 № 264 ОСОБА_1 зарахований на посаду стрільця номера обслуги 1 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.11.2024 № 461 ОСОБА_1 вибув у відрядження з метою психологічного відновлення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.12.2024 № 478 ОСОБА_1 вважається таким, що не прибув з відрядження з метою психологічного відновлення до військової частини НОМЕР_1 ; Призупинена виплата грошового забезпечення з 04.12.2024.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.12.2024 № 488 ОСОБА_1 увільнений від займаної посади і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 61 від 12.01.2025 Про призначення службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення військовослужбовцю в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , солдату ОСОБА_1 проведено службове розслідування, про що складено Акт службового розслідування від 04.03.2025 № 186 (далі Акт службового розслідування).

Відповідно до Акту службового розслідування встановлено, що …17.11.2024 військовослужбовець, призваний під час мобілізації, стрілець-номер обслуги 1 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , знаходячись на тимчасовому місці дислокації військової частини НОМЕР_1 Машинобудівного заводу міста Дружківка, згідно рапорту за вх. № 21881 від 17.11.2024, вибув у відрядження до лікувально-оздоровчого комплексу ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), з метою отримання якісного психологічного відновлення, на підставі розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 за вх. № 21829 від 16.11.2024.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 461 від 17.11.2024 (по стройовій частині), на виконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 військовослужбовець солдат ОСОБА_1 отримав посвідчення про відрядження за № 470 від 17.11.2024 терміном на (14 діб).

04.12.2024 о 08:00 військовослужбовець солдат ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 з відрядження не прибув.

В рамках проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.12.2024 за № 2138 було скеровано ряд запитів:

14.12.2024, з метою уточнення інформації було скеровано запит за вих. № 836/5880 від 14.12.2024 до лікувально-оздоровчого комплексу ІНФОРМАЦІЯ_2 , з прохання надати інформацію відносно перебування у відряджені з метою психологічного відновлення в вище наведеному лікувально-оздоровчому комплексі, військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період часу з 18.11.2024 до 02.12.2024.

19.12.2024 на запит за вих. № 836/5880 від 14.12.2024 надійшла відповідь за вх. № 23934 від 19.12.2024 лікувально-оздоровчого комплексу Шаян Гора Закарпатської області, в ході перевірки документа стало відомо, що військовослужбовець солдат ОСОБА_1 не прибув на реабілітацію до вище наведеного лікувального закладу.

26.12.2024, з метою уточнення інформації було скеровано запит за вих. № 836/6068 від 26.12.2024 до лікувально-оздоровчого комплексу діАнна Львівської області, з прохання надати інформацію відносно перебування у відрядженні з метою психологічного відновлення в вище наведеному лікувально-оздоровчому комплексі, військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період часу з 18.11.2024 до 02.12.2024.

27.12.2024 на запит за вих. № 836/6068 від 26.12.2024 надійшла відповідь за вх. № 24488 від 27.12.2024 лікувально-оздоровчого комплексу діАнна Львівської області, в ході перевірки документу стало відомо, що військовослужбовець солдат ОСОБА_1 не перебував у вище наведеному лікувально-оздоровчому комплексі.

На момент завершення проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.12.2024 за № 2138, військовослужбовець солдат ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не повернувся, де саме знаходиться інформація відсутня, на телефонні дзвінки командира підрозділу не відповідає. Документів на право бути відсутнім на службі з поважних причин не надав, безпідставно відсутній на військовій службі з 18.11.2024 по теперішній час.

Разом з тим, відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира 3 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта ОСОБА_2 Про преміювання військовослужбовців 3 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 за вх. № 22725 від 01.12.2024 солдату ОСОБА_1 було нараховано та сплачено грошове забезпечення у повному обсязі, що призвело до нанесення збитків державі у розмірі 24924 грн 30 коп. (двадцять чотири тисячі дев`ятсот двадцять чотири гривні тридцять копійок)….

Суд встановив, що у ході службового розслідування, відібрано пояснення тимчасово виконуючого обов`язки командира 3 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта ОСОБА_2 відповідно до якого, з метою уточнення перебування солдата ОСОБА_1 , ним, засобами стільникового зв`язку 19.11.2024 було зроблено дзвінок вищезазначеному військовослужбовцю, солдат ОСОБА_1 зазначив, що прибув до місця відрядження. Через високу інтенсивність бойових дій, більше не мав можливості зв`язатися з солдатом ОСОБА_1 та перевірити більш достеменно його місце перебування. Але враховуючи те, що був кінець місяця, солдат ОСОБА_1 був включений до рапорту на грошове забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.03.2025 № 264 Про результати службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення військовослужбовцю в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , солдату ОСОБА_1 …в ході службового розслідування встановлено факти неправомірних дій солдата ОСОБА_1 , а саме:

1) неправдиве інформування командира роти про своє прибуття до лікувального закладу, що мало місце 19.11.2024.

2) неповерненні до місця проходження військової служби (самовільне залишення військової частини), що кваліфікується як самовільне залишення військової частини (СЗЧ) згідно з ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

Вище перераховані обставини призвели до неправомірного отримання грошового забезпечення солдатом ОСОБА_1 , що призвело до нанесення збитків державі у сумі 24924 грн 30 коп. (двадцять чотири тисячі дев`ятсот двадцять чотири гривні тридцять копійок)….

Набуття відповідачем сум надмірно нарахованого та виплаченого грошового забезпечення зумовило звернення позивача в суд із цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регулюється Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).

Частинами 1, 2 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно зі ст. 3 Закону № 2232-ХІІ правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України Про оборону України, Про Збройні Сили України, Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами азб. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

Відповідно до п. 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

Під час вирішення цього спору суд врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, відповідно до яких правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Представник позивача підставою позовних вимог зазначив про недобросовісність відповідача щодо отримання ним грошового забезпечення у спірній сумі.

Під час надання оцінки зазначеним доводам, суд встановив, що відповідно до листів лікувально-оздоровчих установ (Шаян Гора Закарпатської області та діАнна Львівської області) наданих на запити позивача у службовому розслідуванні, військовослужбовець, солдат ОСОБА_1 не прибув до вказаних лікувально-оздоровчих установах та в період часу з 18.11.2024 до 02.12.2024 реабілітацію у них не проходив.

Водночас, у ході службового розслідування відібрано пояснення тимчасово виконуючого обов`язки командира 3 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта ОСОБА_2 відповідно до якого, з метою уточнення перебування солдата ОСОБА_1 , ним, засобами стільникового зв`язку 19.11.2024 було зроблено дзвінок вищезазначеному військовослужбовцю, солдат ОСОБА_1 зазначив, що прибув до місця відрядження. Через високу інтенсивність бойових дій, більше не мав можливості зв`язатися з солдатом ОСОБА_1 та перевірити більш достеменно його місце перебування. Але враховуючи те, що був кінець місяця, солдат ОСОБА_1 був включений до рапорту на грошове забезпечення.

Встановлені обставини вказують на те, що відповідач, перебуваючи у відрядженні з військової частини, повідомив неправдиву інформацію про своє місце перебування, що призвело до безпідставного включення до рапорту для преміювання за листопад 2024 та безпосередньо вказує на недобросовісність відповідача щодо отримання ним грошового забезпечення у розмірі 24924,30 грн 30 коп.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в розмірі 24924,30 грн, оскільки їх нарахування та виплата зумовлені недобросовісними діями відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Частинами 1, 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки, відповідач є суб`єктом владних повноважень та враховуючи, що у справі позивач не поніс жодних судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, тому підстави для відшкодування судових витрат позивачеві відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 24924 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот двадцять чотири) грн 30 коп.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 );

2) відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 08.09.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК