Справа № 140/1072/25
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/1072/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом поданим адвокатом Зудіновим Олегом Олексійовичем в інтересах ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Адвокатом Зудіновим Олегом Олексійовичем в інтересах ОСОБА_1 шляхом формування документу в системі «Електронний суд» подано адміністративний позов до Державної митної служби України (відповідач-1), Волинської митниці Держмитслужби (відповідач-2), відповідно до якого просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Державної митної служби України щодо негайного виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 у справі № 803/518/15-а в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Волинської митниці Держмитслужби;

2) стягнути Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 24.09.2021 по 07.01.2025 включно в розмірі 1 364 382,03 грн (один мільйон триста шістдесят чотири тисячі триста вісімдесят дві гривні 03 копійки).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 позов задоволено частково; визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 12 березня 2015 року № 139-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; визнано протиправним і скасовано наказ Ягодинської митниці Міндоходів від 16 березня 2015 року №32-О «Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 12 березня 2015 року №139-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Волинської митниці Держмитслужби з 13 березня 2015 року; стягнуто з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 469 422 (чотириста шістдесят дев`ять тисяч чотириста двадцять дві) гривні 18 копійок; рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Волинської митниці Держмитслужби та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 5 749 (п`ять тисяч сімсот сорок дев`ять) 20 копійок підлягає до негайного виконання; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2021, у справі №803/518/15-а рішення Волинського окружного адміністративного від 23.09.2021 змінено, викладено резолютивну частину судового рішення в наступній редакції: «Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати протиправним і скасувати наказ МД № 139-о від 12.03.2015р. «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнати протиправним і скасувати наказ ЯМ Міндоходів № 32-0 від 16.03.2015р. «Про оголошення наказу МДЗ Україні від 12.03.2015 № 139-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Ягодинської митниці Міндоходів (правонаступником якої є Волинська митниця Держмитслужби), починаючи з 13 березня 2015 року. Стягнути з ВМ Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13.03.2015р. по 23.09.2021р. в загальному розмірі 469422 грн. 18 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Однак вказані рішення виконано лише 08.01.2025

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Відповідачами було подано відзиви на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивач до Держмитслужби з заявами про виконання рішення суду та поновлення на посаді не звертався, проявив бездіяльність щодо звернення такого рішення до виконання у встановленому законом порядку. Вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Позивачем було подано відповіді на відзиви, в яких вказав, що відповідальність роботодавця за невиконання рішення суду про поновлення на посаді не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач-2 повторно звернув увагу Разом з тим, вважаємо, що позивачем жодним чином не обґрунтовано поважність причин пропуску строку.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 позов задоволено частково; визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 12 березня 2015 року № 139-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; визнано протиправним і скасовано наказ Ягодинської митниці Міндоходів від 16 березня 2015 року №32-О «Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 12 березня 2015 року №139-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Волинської митниці Держмитслужби з 13 березня 2015 року; стягнуто з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 469 422 (чотириста шістдесят дев`ять тисяч чотириста двадцять дві) гривні 18 копійок; рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Волинської митниці Держмитслужби та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 5 749 (п`ять тисяч сімсот сорок дев`ять) 20 копійок підлягає до негайного виконання; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2021, у справі №803/518/15-а рішення Волинського окружного адміністративного від 23.09.2021 змінено, викладено резолютивну частину судового рішення в наступній редакції: «Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати протиправним і скасувати наказ МД № 139-о від 12.03.2015р. «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнати протиправним і скасувати наказ ЯМ Міндоходів № 32-0 від 16.03.2015р. «Про оголошення наказу МДЗ Україні від 12.03.2015 № 139-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Ягодинської митниці Міндоходів (правонаступником якої є Волинська митниця Держмитслужби), починаючи з 13 березня 2015 року. Стягнути з ВМ Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13.03.2015р. по 23.09.2021р. в загальному розмірі 469422 грн. 18 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказом Державної митної служби України від 08.012025 №15-о позивача поновлено на посаді.

Враховуючи, що рішення суду Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 у справі №803/518/21 виконано відповідачем 08.01.2025, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд звертає увагу, що поновлення на роботі - це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади), з тими ж функціональними обов`язками, які мали місце до звільнення; здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням; поновлення безперервного стажу роботи, у тому числі стажу для відпустки та поновлення у всіх правах за цією посадою (отримання надбавок тощо).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 34 постанови від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 Кодексу законів про працю України (КЗпП України).

Суд зазначає, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України.

Так, статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Верховний Суд в постанові від 21.10.2021 у справі №640/19103/19 зазначив, що за чинним законодавством рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника. Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно із якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Також Верховний Суд вказав на те, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.

Як вбачається з матеріалів справи, негайне виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 у справі №803/518/15-а про поновлення ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді заступника начальника Волинської митниці Держмитслужби з 13.03.2015 не відбулося. Позивача поновлено на посаді лише 08.01.2025.

Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги рішення Волиснького окружного адміністративного суду від 23.09.2021 у справі №803/518/15-а, суд дійшов висновку про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого ОСОБА_1 за період з 24.09.2021 по 07.01.2025, а відтак вказаний термін є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток відповідно до вимог чинного трудового законодавства України підлягає відшкодуванню позивачу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 27 Закону України «Про оплату праці»).

Суд звертає увагу, що при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок).

Пунктом 3 Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.

Як вбачається з пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з абзацами 1 та 4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 287,46 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 24.09.2021 по 07.01.2025 в розмірі 245 203,38 грн (853 робочих днів * середньоденну заробітну плату 287,46 грн).

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає наступне.

Положеннями частини першої статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Відповідно до частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.06.2022 у справі №560/7496/20 (адміністративне провадження №К/9901/42336/21) зазначено, що: «до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин».

Таким чином, з огляду на вказане вище, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за своєю суттю, також є заробітною платою, а тому спір про стягнення з роботодавця середнього заробітку є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.

Верховний Суд України у постанові від17.02.2015 (справа №21-8а15), з-поміж іншого, зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Суд зазначає, що у положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Тож, ст.233 КЗпП України є спеціальною нормою по відношенню до ч.5 ст.122 КАС України, з огляду на що, суд не приймає до уваги твердження відповідача про розповсюдження строків, передбачених ч.5 ст.122 КАС України, на спірні правовідносини.

Приписами частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.06.2020 у справі №521/1892/18 (провадження №61-39740св18) зазначено, що «належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.06.2023 у справі №461/7423/21 (провадження №61-872св23) зазначено, що: «для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період».

Таким чином, строк звернення до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду обчислюється протягом трьох місяців, з моменту видання роботодавцем наказу про поновлення на посаді.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що процесуальний строк на звернення з даним позовом до суду позивачем не пропущений.

Згідно частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 968,96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 02.02.2025 №287.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної митної служби України щодо негайного виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 у справі № 803/518/15-а в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Волинської митниці Держмитслужби.

Стягнути з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 24.09.2021 по 07.01.2025 включно в розмірі 245 203 (двісті сорок п`ять тисяч двісті три) гривні 38 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач-1: Державна митна служба України (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 11-Г, ідентифікаційний код юридичної особи 43115923).

Відповідач-2: Волинська митниця Держмитслужби (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ідентифікаційний код юридичної особи 43350888).

Суддя Ф.А. Волдінер