Справа № 591/247/25
Суддя: Сидоренко А. П.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/247/25
Провадження № 2-а/591/21/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 року Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Сидоренко А.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Страшенко Анни Валеріївни до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Страшенко А.В. звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та свої вимоги мотивує тим, що 28.11.2024 року стрільцем сектору охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення на позивача. В протоколі було зазначена суть адміністративного правопорушення:

28.11.2024 року о 09 год. 30 хв. у приміщенні Комунальної установи Сумської міської клінічної лікарні № 5, за адресою: м. Суми, вул. Марко Вовчок, буд. 2 було встановлено факт порушення громадянином ОСОБА_1 законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині невиконання в особливий період під час дії правового режиму воєнного стану обов`язку проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на підставі абзацу 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Розгляд адміністративної справи було призначено на 03.12.2024року на 15.00 год. у приміщенні кабінету № 102 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення позивачу, протоколу реєстраційний номер присвоєний не був.

В подальшому, в зв`язку із загостренням у ОСОБА_1 основного захворювання з діагнозом «Подагра, середньої важкості, хронічний подагричний артрит, поліартрит...» 29.11.2024 року ОСОБА_1 був визнаний тимчасово непрацездатним, йому було призначене амбулаторне лікування у сімейного лікаря строком на 7 днів та призначений контрольний огляд лікарем-ревматологом, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 29.11.2024 року.

Оскільки в зв`язку із загостренням хвороби позивач перебував на амбулаторному лікуванні та в зв`язку з посиленим больового синдрому, пов`язаного із хворобою, рух останнього був обмежений, 29.11.2024 року він звернувся з клопотанням до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про перенесення розгляду адміністративної справи відносно нього, який був призначений на 03.12.2024 року, на іншу дату та просив повідомити його про наступну дату розгляду адміністративної справи. До клопотання ОСОБА_1 долучив копію виписки з медичної картки амбулаторного хворого, як доказ поважності причини неприбуття на призначену дату розгляду адміністративної справи. Клопотання з додатками ОСОБА_1 направив на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 рекомендованим листом з описом-вкладення до поштового відправлення № 188, яке було вручено Відповідачу завчасно 02.12.2024 року, згідно відомостей отриманих з офіційного сайту Укрпошта за трек-номером відправлення 188.

03.12.2024 року керівник ІНФОРМАЦІЯ_2 , за відсутності ОСОБА_1 , розглянув справу про адміністративне правопорушення, протокол про адміністративне правопорушення від 28.11.2024 року за реєстраційним номером 11/24-241, складений відносно ОСОБА_1 , та виніс постанову про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного штрафу у розмірі 17000 гривень.

В мотивувальній частині постанови було зазначено, що 03.12.2024 року о 15 год. 00 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено факт порушення громадянином ОСОБА_1 законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині невиконання в особливий період під час дії правового режиму воєнного стану обов`язку щодо проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки згідно абзацу 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

В мотивувальній частині постанови було зазначено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також обставини, передбачені частиною другою статті 33 та статтями 34, 35 КУпАП, зокрема не визнає свою вину, при цьому документально не підтверджено поважність причин неприбуття з моменту оголошеної Указом Президента України загальної мобілізації від 24.02.22 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

Жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, окрім протоколу про адміністративне правопорушення до протоколу про накладення адміністративного стягнення та відповідно до матеріалів адміністративної справи долучено не було.

В подальшому, 30.12.2024 року позивач повернувшись з робочої поїздки до дому, в поштовому ящику знайшов поштовий конверт, в якому знаходилася копія постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного штрафу у розмірі 17000 гривень.

Вважає дану постанову незаконною, оскільки адміністративна справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності розглянута з порушенням норм матеріального та процесуального права, в порушення вимог статей 268, 280 КУпАП.

Так вважає, що відповідачем було порушено визначену приписами КУпАП процедуру розгляду справ про адміністративні правопорушення. Розгляд адміністративної справи відбувся за відсутності особи (позивача), яка притягається до адміністративної відповідальності.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Аналіз наведених вище правових положень дає можливість дійти висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП розпочинається зі складення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності протоколу про адміністративне правопорушення, копія протоколу вручається даній особі.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення Кодексу України про адміністративні правопорушення містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Законодавством визначені умови за яких розгляд справи може бути проведений у відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності: така особа має бути належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи і від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивачем завчасно було повідомлено керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 про неможливість прибути до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 03.12.2024 року для участі у розгляді адміністративної справи, одночасно позивачем було заявлене клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату.

Зазначене клопотання надійшло до ІНФОРМАЦІЯ_2 02.12.2024 року. Розгляд адміністративної справи відбувся наступного дня 03.12.2024 року. Керівник ІНФОРМАЦІЯ_2 клопотання позивача про перенесення розгляду адміністративної справи на іншу дату не вирішив та розглянув адміністративну справу за відсутності позивача.

Керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 в порушення вимог ч. 1 ст.280 КУпАП під час розгляду даної адміністративної справи, оскільки позивач був позбавлений можливості бути присутнім при розгляді справи, не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення позивачем, чи винен останній в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність, а також не з`ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином розгляд адміністративної справи, порушеної відносно позивача, відбувся з порушенням приписів ст. 268, ст. 279, ст. 280 КУпАП. Відтак, оскаржуванапостанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, оскільки має місце порушення норм процесуального права при її винесені.

Протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, тому не може вважатися належним та допустимим доказом в даній адміністративній справі. Вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не підтверджена належними доказами.

Законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності. Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту свої прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Так, згідно з п. 2 Інструкції протокол складається українською мовою. Не допускаються закреслення чи виправлення записів, що вносяться до протоколу, а також унесення додаткових записів після того, як протокол підписано особою, щодо якої він складений.

У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляється прочерк.

Копія протоколу про адміністративне правопорушення, яка була вручена позивачу, не містила номеру протоколу, у графах, які не були заповнені під час складання протоколу прочерки проставлені не були.

Із тексту оскаржуваної постанови видно, що другий екземпляр протоколу про адміністративне правопорушення, складений відносно позивача та який був розглянутий 03.12.2024 року керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 , містив порядковий номер, що свідчить про те, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 в подальшому в другий екземпляр протоколу були внесені виправлення, що є порушенням п. 2 Інструкції.

В порушення п.3 Інструкції уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка складала протокол, не зазначено в протоколі місце та час вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а лише зазначено час та місце виявлення правопорушення.

Уповноважена особа, яка складає протокол відносно позивача в порушення вимог п. 6 Інструкції не долучила до протоколу докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, шо йому інкримінується, а саме: копію повістки на проходження військово-лікарської комісії та копію направлення, виданого позивачу для проходження військово-лікарської комісії.

Приймаючи до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення складений з чисельними порушеннями Інструкції, він не може бути визнаним належним та допустимим доказом в адміністративній справі. Інші докази вини позивача в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні відсутні.

Під час розгляду адміністративної справи посадовою особою, яка здійснила розгляд адміністративної справи не було доведено вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Військовийобов`язок не розповсюджується на громадян, виключених з військового обліку.

16.10.2019 року позивач був виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 на підставі п.п. 6 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (чинним на момент виключення позивача з військового обліку) та позивачу визначено статус «невійськовозобов`язаного».

Згідно з п.п. 6 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (чинним на момент виключення позивача з військового обліку) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки. України), підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Станом на день розгляду адміністративної справи, порушеної відносно позивача, стаття 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладена в новій редакції, з якої було виключено підставу для виключення з військового обліку категорії осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Вказує на те, що приймаючи до уваги, що станом на сьогоднішній день позивач виключений з військового обліку військовозобов`язаних, в зв`язку з чим не є військовозобов`язаним та в силу приписів частини першої статті 58 Конституції України не може бути позбавлений цього статусу з тієї підстави, що норма діючого Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на підставі якої позивача було виключено з військового обліку військовозобов`язаних, виключена, зважаючи на те, що нормами чинного законодавства підстави для взяття на облік військовозобов`язаних позивача відсутні, отже позивач вважається таким, що виключений з військового обліку військовозобов`язаних та має статус невійськовозобов`язаного, що підтверджується військово-обліковим документом виданим ОСОБА_1 , з відміткою про виключення його з військового обліку військовозобов`язаних та відміткою про надання йому статусу невійськовозобов`язаного.

Отже з огляду на наведене у даному випадку порушений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є самостійною підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача та не було дотримано процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відтак постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, наявні підстави закриття справи про адміністративне правопорушення. Усі наведені вище обставини є підставою для визнання протиправною постанови про накладення адміністративного стягнення.

Посилаючись на вказане, просить постанову про накладення адміністративного стягнення № 11/24-841 від 03 грудня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп. скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 605 грн. 20 коп. та 9 000 гривень понесених витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2025 року відкрите провадження у справі за вказаним адміністративним позовом, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

29 січня 2025 року від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебуваючи у приміщенні Комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 5» за адресою: м. Суми, вул. Марко Вовчок, 2, відмовився від проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби.

Даний факт встановлено 28.11.2024, а підтверджено 03.12.2024.

Не заслуговують на увагу посилання позивача про відсутність у нього обов`язку проходження медичного огляду, у зв`язку з виключенням з військового обліку.

Як вбачається з Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 був виключений з військового обліку 16.10.2019 на підставі пп. 6 п. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ.

Відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ (в редакції Закону України від 19.03.2015 № 267-УІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо розвідувальних органів України», чинній на момент виключення позивача з військового обліку), виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Натомість, з прийняттям Закону України від 11.04.2024 № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, статтю 37 Закону № 2232-ХІІ викладено у новій редакції, де частина 6 має наступний вигляд:

«Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.».

Тобто, з 18.05.2024 факт засудження особи до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину не є підставою для виключення з військового обліку.

Крім того, пунктом 4 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок № 560) передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:

- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;

- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування не можуть комплектуватися особами, які мають судимість за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи мають судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засудженими службовими особами, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку.

Отже, з урахуванням викладеного і правила, закріпленого в ч. 1 ст. 27 Закону № 2232-XII, ОСОБА_1 з 18.05.2024 був зобов`язаний стати на військовий облік військовозобов`язаних у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

28.11.2024 року уповноваженою особою - стрільцем-санітаром взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим сержантом ОСОБА_2 складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення № 11/24-841 за ч. З ст. 210-1 КУпАП, який відповідає приписам КУпАП та містить всі необхідні реквізити.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення позивачу було:

- роз`яснено суть вчиненого порушення (відмова від проходження ВЛК), зміст ст. 63Конституції України, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП;

- відібрано пояснення з приводу обставин скоєння адміністративного проступку, де адмінпритягуємий власноручним написом зазначив про відмову від проходження ВЛК;

- у відповідності до вимог ст. 277-2 КУпАП, повідомлено про наступний розгляд справи, призначений на 16 год. 00 хв. 03.12.2024 (тобто не пізніше ніж за три доби до дня розгляду справи) у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, на підставі повного, всебічного та неупередженого дослідження доказів у їх сукупності, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 виніс постанову від 03.12.2024 № 11/24-841.

Як вбачається із фабульної частини оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині невиконання, у період дії особливого періоду (воєнного стану), обов`язку проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Зміст постанови, на виконання вимог п. 14 Інструкції № 3/нм і ст. 285 КУпАП було доведено до відома адмінпритягуємого, шляхом направлення 06.12.2024 її копії засобами поштового зв`язку за місцем проживання ОСОБА_1 .

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення і оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, вочевидь, було допущено технічну описку в частині написання обставини встановлення/виявлення і підтвердження факту допущеного адміністративного проступку.

За загальним правилом, днем виявлення будь-якого адміністративного правопорушення є день складання та підписання уповноваженою на те особою протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.

При складанні протоколу від 28.11.2024 року було «встановлено» обставини вчинення порушення, а під час розгляду справи і винесення постанови від 03.12.2024 -«підтверджено» факт наявності протиправних дій, які посягають на встановлений порядок управління.

Тому, постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.12.2024 № 11/24-841 відносно ОСОБА_1 винесена у межах повноважень, за результатом повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, з урахуванням регламентованої законом процедури, на підставі наявних доказів, керуючись законом та правосвідомістю (а.с.34-39).

29 січня 2025 року від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло клопотання про залучення співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19 лютого 2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Страшенко А.В. надійшло клопотання про залучення співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2025 року залучено у даній справі другого відповідача ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_9 не скористався своїм правом та у встановлений в ухвалі строк відзив на позов не надав.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому, слід врахувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено судом за заявою особи, яка його подала.

Отже, наслідком пропущення процесуальних строків є залишення позовної заяви без розгляду. Виключенням з цього правила є факт визнання судом причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою своєчасного виконання учасниками адміністративного судочинства передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

З системного аналізу зазначеної норми видно, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

У відповідності до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно положень ч. 9 ст. 120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду подано клопотання про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 03 грудня 2024 року, яке обґрунтовує тим, що вказану постанову фактично надіслано до поштового відділення простим листом, та позивач отримав конверт з постановою у своїй поштовій скринці за місцем проживання 30 грудня 2024 року.

При цьому достовірних відомостей про вручення позивачу копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 03 грудня 2024 року раніше ніж 30 грудня 2024 року (як стверджує позивач) суду не надано.

За таких обставин, за відсутності доказів на спростування клопотання позивача про поновлення йому строку звернення до суду з вказаним адміністративним позовом, суд приходить до висновку про необхідність задоволення цього клопотання.

Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення № 11/24-841 від 03 грудня 2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп.

В постанові зазначено, що 03.12.2024 о 09 год. 30 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено факт порушення громадянином ОСОБА_1 законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині невиконання в особливий період під час дії правового режиму воєнного стану обов`язку з проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) ТЦК та СП згідно з абзацом третім частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП (а.с. 14).

13 жовтня 2019 року позивачу видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 взамін довідки № 4438, виданої ІНФОРМАЦІЯ_10 06.06.2003.

У п.13 зазначеного тимчасового посвідчення міститься відмітка «Взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_11 05.05.1998 року та відмітка «Знято з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_11 16.10.2019» «Невійськовозобов`язаний Сумський МВК 16.10.12019».

Також у п. 14 вказаного посвідчення зазначено «16.10.2019 виключений з військового обліку військовозобов`язаних Сумського МВК згідно п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 10).

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, позивач зазначає, що в силу п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключений з військового обліку як особа, яка була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Втім, починаючи з 18.05.2024 року п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» діяв в редакції Закону України від 11.04.2024 № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який мав наступний зміст:

«Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.».

Таким чином, з прийняттям Закону України від 11.04.2024 № 3633-IX виключено таку підставу виключення з військового обліку для громадян України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, з огляду на що позивач перебував на військовому обліку, а отже мав обов`язок з 18.05.2024 по 16.07.2024 включно уточнити персональні дані.

За положеннями ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В абзаці першому і другому пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного суду №1-рп/99 від 09.02.1999, зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультра активна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Відтак, дію нормативно-правових актів у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.

Таким чином, з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку призовників та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п.6 частини 6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній до 17.05.2024 року), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних.

Положеннями ч.3 ст. 210-1 КУпАП встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Окрім того, ч. 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 6 Розділу II. «Оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, що затверджена Наказом Міністерства оборони України від 01 січня 2024 року № 3, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05 січня 2024 р. за № 36/41381 до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

28 листопада 2024 року стрільцем сектору охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення про те, що 28 листопада 2024 року о 09 год. 30 хв. у приміщення КУ СМКЛ № 5 за адресою: АДРЕСА_3 було встановлено факт порушення ОСОБА_1 законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині невиконання в особливий період під час дії правового режиму воєнного стану обов`язку проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП та повідомлено, що розгляд справи відбудеться о 15 год 00 хв 03 грудня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: місто Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 157, кабінет № 102 (а.с. 12-13).

29 листопада 2024 року ОСОБА_1 на адресу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 направив клопотання про перенесення розгляду адміністративного матеріалу відносно нього, що призначений на 03.12.2024 року, на іншу дату та додав копію виписки КНП «Клінічна лікарня № 5» від 29.22.2024 року (а.с. 23). Зазначене клопотання отримано ІНФОРМАЦІЯ_12 02.12.2024 року (а.с. 22,17).

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема:

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

За приписами Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів.

Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).

На військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК, подаються: направлення із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, дати народження, місяця та року призову (прийняття) на військову службу, ТЦК та СП, яким призваний у Збройні Сили України (колишнього СРСР), попереднього діагнозу та мети огляду (направлення на огляд може бути підписане начальником штабу (від начальника штабу полку та вище) або начальником кадрового органу (від начальника управління роботи з особовим складом об`єднання та вище) із посиланням на рішення відповідного командира (начальника). Зразок направлення наведено в додатку 14.

Направлення на медичний огляд ВЛК, видане військовослужбовцю, обов`язкове до виконання.

Обов`язок проходити медичний огляд підтверджений абз.4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» де вказано, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Таким чином, відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 чітко регламентований прямий обов`язок проходити ВЛК з метою якісного проведення призову громадян на військову службу за станом здоров`я та неможливість відмовитися від проходження ВЛК.

Відтак, проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.

Згідно абзацу 11 пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 № 154 (далі - Положення про ТЦК та СП) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

У разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою КМУ від 30 грудня 2022 № 1487, або Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов`язаному прослідувати до районного (міського) ТЦК для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560). Пунктами 68-80 цього Порядку визначено процедуру проходження медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів.

Пунктом 74 Порядку № 560 (в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваної постанови) передбачено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Отже, з наведеного вбачається, що процедурі проходження позивачем медичного огляду передує формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду, видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16 травня 2024 року №560 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16 травня 2024 року № 560.

Відповідачами не надано доказів на підтвердження обставин вручення позивачу направлення на військово-лікарську комісію.

За таких обставин складання протоколу 28 листопада 2024 року та прийняття 03 грудня 2024 року постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не відповідає положенням ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень процесуального законодавства покладено на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень. Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Із змісту рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 вбачається, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Враховуючи викладене, наявні підстави для задоволення позовних вимог про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі відносно позивача.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України у зв`язку з задоволенням позовних вимог про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , як юридичної особи, структурним підрозділом якої є відповідач ІНФОРМАЦІЯ_8 , підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., сплачений при зверненні до суду із вказаною позовною заявою.

Керуючись ст.ст. 2,9, 77, 241-246, 257-262, 286 КАС України,

В И Р І Ш И В :

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Страшенко Анни Валеріївни до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову № 11/24-841 від 03 грудня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Суддя А.П.Сидоренко