Справа № 300/6293/24
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/6293/24 пров. № А/857/22523/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Шадей Надії Василівни на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року, постановлену суддею Главач І.А. у м. Івано-Франківську у справі №300/6293/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного правління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

19 серпня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку та виплаті пенсії з 01.02.2023 на підставі довідки від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням Служби безпеки України в Івано-Франківській області, в розмірі 80% грошового забезпечення, без застосування обмеження пенсії її максимальним розміром та із застосуванням щорічних норм індексації за 2023-2024 роки, установлених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 за № 168 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" та постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 за № 185 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році", тобто із урахуванням рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справах за №№ 300/196/19, 300/2235/21, 300/8045/21, 300/3575/22, 300/2311/24 та 300/3585/24;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та забезпечити щомісячну виплату пенсії позивачу з 01.02.2023, з урахуванням грошового забезпечення, що включає в себе основні та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, зазначені в довідці від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням Служби безпеки України в Івано-Франківській області, в розмірі 80% грошового забезпечення, без застосування обмеження пенсії її максимальним розміром та із застосуванням щорічних норм індексації за 2023-2024 роки, установлених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 за № 168 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" та постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 за №185 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році", тобто із урахуванням рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справах за №№ 300/196/19, 300/2235/21, 300/8045/21, 300/3575/22, 300/2311/24 та 300/3585/24, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 позов було задоволено частково.

09.04.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" надійшла заява представника позивача Шадей Надії Василівни, у якій позивач просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зменшення відсоткового розміру пенсії з 80% до 70% та застосування до пенсії обмеження максимальним розміром під час здійснення перерахунку ОСОБА_1 , згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням СБУ в Івано-Франківській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням СБУ в Івано-Франківській області, виходячи з 80%, без обмеження максимальним розміром, з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду у справі № 300/6293/24.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача - Шадей Надії Василівни оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене за неповно з`ясованих обставин справи та неправильного застосування норм процесуального права. Зазначає, що ігноруючи всі рішення судів, які набрали законної сили та мають преюдиційний характер під час здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , орган пенсійного фонду повторно порушує права позивача на гідне пенсійне забезпечення, яке полягає у зменшенні відсоткового розміру та повторного застосування до пенсії обмеження її максимальним розміром.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2024, яке набрало законної сили 13.03.2025, позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті пенсії з 01.02.2023 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням Служби безпеки України в Івано-Франківській області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням Служби безпеки України в Івано-Франківській області, з урахуванням проведених платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

04 квітня 2025 року вано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням Служби безпеки України в Івано-Франківській області, з урахуванням проведених платежів.

07 квітня2025 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночком В.Ю. відкрито виконавче провадження № 77738918 з виконання виконавчого листа № 300/6293/24 виданого 04.04.2025 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виконати рішення суду протягом 10 робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження.

Поруч з наведеним, не погодившись із способом виконанням судового рішення, ОСОБА_1 подав заяву в порядку 383 КАС України.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність звернення з означеною заявою.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

За змістом ч.1-3 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду, серед іншого має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження, у випадку, коли таке відкрито. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які їй відомо і які можуть бути використані судом.

Вказана стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.

Частиною 6 ст.383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.

Таким чином, з аналізу даної цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Слід зазначити, що рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Боржник може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

В свою чергу, при розгляді заяви в порядку ст.383 КАС України суд повинен з`ясувати, чи були оскаржувані рішення, дії відповідача, пов`язані з виконанням судового рішення, та чи не утримує в собі звернення позивача до суду самостійні підстави та предмет спору.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з інформацією про виконавче провадження № 77738918, яке відкрито 07 квітня 2025 року, станом на день розгляду заяви (клопотання) в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 04 квітня 2025 року №300/6293/24 не було завершене (що підтверджується роздруківкою із системи пошуку виконавчих проваджень в АСВП).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що державним виконавцем відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» використано всі передбачені чинним законодавством засоби щодо належного та повного виконання судового рішення, а відтак, звернення позивача із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України до суду є передчасним, оскільки повнота та правомірність виконання рішення суду у порядку Закону України «Про виконавче провадження» першочергово підлягає контролю зі сторони державного виконавця.

В той же час, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Такі дії державного виконавця, жодним чином не пов`язані із визначеними КАС України способами судового контролю за виконанням судових рішень у адміністративних справах.

Водночас застосована в ухвалі суду першої інстанції правова позиція Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/235/20 у постанові від 09 грудня 2021 року є помилковою, оскільки така висловлена за відмінних обставин, а відтак не є релевантною.

Разом з тим, з аналізу зазначених вище норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами ст.383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими заявником.

Подані позивачем до заяви докази та заперечення пенсійного органу із додатком (перерахунок пенсії з 01.04.2025) не дозволяють суду достеменно встановити як факт невиконання рішення суду, так і не спростовують доводів позивача про невиконання рішення суду. Суд зауважує, що надана пенсійним органом інформація про перерахунок пенсії хоч і містить підставу перерахунку - рішення суду, однак не надано інформації щодо проведення перерахунку за період саме із 01.02.2023 на підставі оновленої довідки, як це визначено рішенням у розглядуваній справі, а також містить інформацію про застосування обмежень максимальним розміром та понижуючих коефіцієнтів саме з 01.04.2025.

Узагальнюючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в межах наданих суду повноважень щодо здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, виходячи із встановлених обставин справи, відсутні визначені законом підстави вважати, що рішення суду є невиконаним і, відповідно для встановлення судового контролю у спосіб, передбачений статтею 383 КАС України.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до частини 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у задоволенні заяви, яка подана позивачем в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, слід відмовити.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та четвертої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Тому, враховуючи, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення, але з помилкових мотивів, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення в частині його мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Шадей Надії Василівни задовольнити частково, ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі №300/6293/24 змінити в частині мотивів її постановлення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. С. Затолочний
Н. М. Судова-Хомюк