Справа № 420/24121/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/24121/24

Головуючий І інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Кравченка К.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту ухвали - 28.04.2025р.) про відмову у визнанні протиправними дій (бездіяльності), вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання судового рішення у справі ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування податкової консультації, зобов`язання вчинити певні дії, заборону вчиняти певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

31.07.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ДПС України, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію ДПС України від 08.04.2024р. №1885/ІПК/99-00-24-03-03;

- зобов`язати ДПС України надати нову індивідуальну податкову консультацію, в якій вказати, що він, при обрані КВЕД 61.10 і 61.90, має право застосовувати «спрощену систему оподаткування», за умови обслуговування останнім лише власних кабельних мереж, тобто без надання таких послуг третім особам;

- заборонити відповідачу анульовувати його реєстрацію як платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, на підставі невиконання вимог контролюючого органу вказаних в індивідуальній податковій консультації від 08.04.2024р. №1885/ІПК/99-00-24-03-03 та роз`ясненні ДПС України від 29.07.2024р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2024р. у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду 1-ї інстанції, позивач 07.10.2024р. подав апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2025р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2024р. - скасовано і ухвалено нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною і скасовано індивідуальну податкову консультацію ДПС України від 08.04.2024р. №1885/ІПК/99-00-24-03-03. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

18.09.2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою в порядку ст.383 КАС України, в якій, посилаючись на неналежне невиконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили, просив визнати протиправними дії відповідача щодо виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2025р.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року (постановленою в порядку письмового провадження) у задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 12.05.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної ухвали, було порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2025р. та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги його заяви задовольнити в повному обсязі.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

27.05.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

02.06.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

У відповідності до ч.1 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положеннями ч.2 ст.55 Конституції України регламентовано, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або ж бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як передбачено у ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання ж судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.ч.2,3 ст.14 КАС України).

За приписами ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У Рішенні від 30.06.2009р. за №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив про те, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції» Суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Також, варто звернути увагу на те, що обов`язковість виконання судового рішення є однією зі складових елементів вимоги щодо ефективного правосуддя, яка виражається, головним чином, у тому, що державні органи зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio» (в силу своєї посади та визначених законом повноважень). Виконання рішення суду повинно бути справедливим, швидким, ефективним та пропорційним, тобто для цього мають бути забезпечені необхідні кошти та чіткі правові норми, що визначають доступні ресурси, відповідальні органи та механізми повного виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд попередньої інстанції, з огляду на те, що на надання індивідуальної податкової консультації від 01.04.2025р. №1758/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК, в цьому випадку, не охоплюється предметом спору у справі №420/24121/24, дійшов висновку про те, що підстав для визнання дій (бездіяльності), вчинених відповідачем на виконання такого рішення суду немає.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам цієї справи, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано, зокрема, ст.383 КАС України.

У відповідності до ч.1 ст.383 КАС України, особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій або ж бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з ч.6 ст.383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому ст.249 цього Кодексу.

Системний аналіз зазначених вище норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і ст.383 КАС України, має на меті забезпечення належного виконання рішення суду. Підставами його застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень або дій суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням судового рішення у відповідній справі, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Наявність у КАС України спеціальних положень, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання адміністративного позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється у порядку, передбаченому КАС України (ст.383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Тобто, судове рішення виконується безпосередньо і для виконання останнього не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Даний порядок оскарження дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на ч.5 ст.383 КАС України, відповідно до якої, розгляд такої заяви здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2019р. у справі №806/2143/15 та від 21.12.2020р. у справі №440/1810/19.

Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, суд має зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад судочинства, серед іншого, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказана позиція узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.05.2021р. у справі №9901/598/19 та від 01.02.2022р. у справа №420/177/20.

Як уже зазначалося судом апеляційної інстанції, згідно з пп.14.1.172 п.14.1 ст.14 ПК України, податковою консультацією вважається індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За приписами пп.14.1.172-1 п.14.1 ст.14 ПК України, індивідуальна податкова консультація - це роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

У відповідності до п.52.1 ст.52 ПК України, за зверненням платників податків у паперовій або ж електронній формі контролюючий орган, визначений пп.41.1.1 п.41.1 ст.41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації із питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п.52.2 ст.52 ПК України).

Пунктом 52.3 ст.52 ПК України передбачено, що за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі.

Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі податкових консультацій, опис питань, які порушуються платником, із урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

У силу п.53.1 ст.53 ПК України, у разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, то застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації.

Платник податків та/або податковий агент, які діяли відповідно до податкової консультації, не звільняються від обов`язку сплати податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

За правилами п.53.2 ст.53 ПК України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації чи надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або ж індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

При цьому, протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або ж контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або ж надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

У контексті зазначеного, колегія суддів зазначає, що індивідуальна податкова консультація ДПС України від 01.04.2025р. №1758/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК є актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, яка надана платнику податків (позивачу у справі) на виконання контролюючим органом п.53.2 ст.53 ПК України з урахуванням висновків суду, викладених у постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2025р. у справі №420/24121/24.

Так, судовим рішенням від 17.02.2025р. у справі №420/24121/24, яким були задоволені позовні вимоги в частині скасування індивідуальної податкової консультації ДПС України від 08.04.2024р. №1885/ІПК/99-00-24-03-03, не потребує примусового виконання, вказана податкова консультація є скасованою з моменту набрання законної сили судовим рішенням від 17.02.2025р. Дане судове рішення не містить жодних вимог до суб`єкта владних повноважень зобов`язального характеру, зокрема, щодо вчинення будь-яких дій та/або прийняття рішення.

Суд погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що індивідуальна податкова консультація ДПС України від 01.04.2025р. №1758/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК не була предметом розгляду у справі №420/24121/24 та не може бути перевірена судом на правомірність в межах цієї справи у порядку ст.383 КАС України.

Вищезазначене правозастосування повністю відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.02.2020р. у справі №520/8584/18.

Будь-яких інших обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права або ж порушень норм процесуального права апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить, а її доводи критично оцінюються колегією суддів, оскільки вони не спростовують висновків суду 1-ї інстанції та були враховані судом під час прийняття оскаржуваного судового рішення.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст.316 КАС України, суд 2-ї інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.249,308,311,315,317,321,322,325,328,383 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 09.09.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: К.В. Кравченко

В.О. Скрипченко