Справа № 480/9285/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 р. Справа № 480/9285/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Калиновського В.А. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Центр пробації" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.06.2025, (головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета) по справі № 480/9285/24

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи "Центр пробації"

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ), звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн. щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за період з 24.02.2022 по 01.06.2022;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, у розмірі 30 000,00 грн щомісячно за період з 24.02.2022 по 01.06.2022.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.06.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 01.06.2022 у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Зобов`язано Державну установу "Центр пробації" Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 24.02.2022 по 01.06.2022 у розмірі 30000,00 грн щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Державна установа "Центр пробації" (далі - відповідач) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування норм матеріального права, необґрунтованість та незаконність, просив скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову в задоволені позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказав, що сфера дії Закону України Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не поширюється на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально виконавчої служби, тобто на позивача.

Зазначає, що право на додаткову винагороду у розмірі 30 000,00 грн мають лише ті особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які саме несуть (тобто, заступають у наряд чергування тощо) службу в органах та установах зазначеної Служби, а не всі працівники Державної установи «Центр пробації», які навіть не мають посадових завдань та обов`язків дотичних до несення служби. Оскільки поняття «несення служби» включає в себе чергування у складі наряду чергової частини, участь в оперативних заходах несення варти тощо, то пункт 1 Постанови № 168 не потребує додаткових застережень, так як там вже використано поняття «несення служби».

Вказує, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників), а відтак за відсутності таких наказів, підстави для нарахування та виплати такої винагороди відсутні.

Звертає увагу, що персонал пробацїї виконує завдання та функції, визначені Законом України «Про пробацію» та не несе службу у розумінні нормативно-правових актів, що регулюють проходження служби в Державній кримінально-виконавчій системі України. Стверджує, що позивач не ніс службу в установі виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, а проходив службу в уповноваженому органі з питань пробацїї Центру пробацїї.

Зауважує, що позивачем не надано жодного наказу директора Центру пробації щодо несення служби, жодного графіку наряду чергування, жодні начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, з урахуванням виплачених сум.

До того ж такі видатки проводяться за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

Також вважає витрати на правову допомогу не співвмірними.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що майора внутрішньої служби ОСОБА_1 проходила службу у Державній установі "Центр пробації" Міністерства юстиції України на посаді старшого інспектора відділу з 01.07.2018 до 27.03.2023, звільнена на підставі п. 5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та п. 4 ч. 1 ст. 77 " Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) відповідно до наказу від 20.02.2023 №1721/к.

Позивач звернувся до відповідача із листом в якому просив здійснити виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за період з 24.02.2022 по 01.06.2022.

03.10.2024 відповідач листом повідомив, що особи начальницького складу уповноважених органів з питань пробації у період воєнного стану виконували службові обов`язки згідно з посадовими інструкціями, Положеннями про відділи (сектори) філій Державної установи «Центр пробації», Колективним договором між Адміністрацією Профспілковою організацією персоналу Державної установи «Центр пробації» на 2020-2023 роки. До виконання завдань, передбачених Законом України «Про правовий режим воєнного стану», заходів і повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, не залучалися. Порядок та умови виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, особам начальницького складу уповноважених органів з питань пробації на період воєнного стану відсутні. Накази про виплату додаткової винагороди не видавались. Відтак, підстави для нарахування та виплати позивачу зазначеної додаткової винагороди відсутні.

Не погодившись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки у вказаний період, позивач проходив службу в установі Державної установи «Центру пробації», що розташована в межах адміністративно-територіальної одиниці, на території якої надавалася допомога в рамках Програми єПідтримка, а тому з урахуванням чинної редакції пункту 1 Постанови № 168 мав право на отримання додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168 у розмірі 30 000, 00 грн щомісячно за період з 24.02.2022 по 01.06.2022.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В подальшому, строк воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України № 350 від 22.03.2022 до згаданої постанови № 168 від 28.02.2022 внесені зміни, згідно з якими абзац перший пункту 1 після слів та поліцейським доповнено словами , а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка,.

При цьому, пунктом 2 постанови КМУ № 350 від 22.03.2022 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Отже, з 24.02.2022 у осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно.

Втім, постановою Кабінету Міністрів України № 754 від 01.07.2022, до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 внесені зміни, відповідно до яких в абзаці першому пункту 1 слова які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка замінено словами які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Також, після слова щомісячно доповнено словами (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 754 від 01.07.2022, установлено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01.06.2022.

Із урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції вважає, що право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 в розмірі 30 000 грн. щомісячно, у період з 24.02.2022 по 01.06.2022, окрім інших, мали особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несли службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надавалася допомога в рамках Програми єПідтримка.

Після 01.06.2022, право на отримання згаданої винагороди, окрім інших, мали лише ті особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несли службу в межах територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Судовим розглядом встановлено, що в період часу з 24.02.2022 по 01.06.2022 позивач обіймала посаду старшого інспектора Зарічного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області, отже мала право на виплату додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн на місяць, втім вказану додаткову винагороду позивачу нараховано та виплачено не було.

Зарічний район відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області є установою Державної кримінально-виконавчої служби, місцем розташування якої є Сумська територіальна громада, тобто, адміністративно-територіальна одиниця, територія якої, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 204-р від 06.03.2022, була включена до Переліку територій, на яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, вважає, що у період з 24.02.2022 по 01.06.2022, позивачка мала право на отримання додаткової щомісячної винагороди у розмірі 30 000 грн., встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, оскільки проходила службу в установі Державної кримінально-виконавчої служби, що розташована в межах адміністративно-територіальної одиниці, на території якої надавалася допомога в рамках Програми єПідтримка.

Щодо доводів відповідача про право на отримання додаткової винагороди лише особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які саме несуть службу в органах та установах зазначеної Служби ,колегія суддів зазначає, що у цьому випадку поняття «несення служби», зазначене у пункті 1 Постанови № 168, тотожні поняттю «проходження служби». Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, відсутні підстави вважати, що вони службу не несуть. При цьому, положення пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо. Отже, постанова Кабінету Міністрів України № 168 (у редакції від 22 березня 2022 року) не ставить у залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач.

Вказана позиція підтверджується постановою Верховного суду від 02.11.2023 у справі № 160/11851/22.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 01.06.2022 у розмірі 30000,00 грн. щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", є протиправною, а належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду за період з 24.02.2022 по 01.06.2022 у розмірі 30000,00 грн щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача у цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги про розмір витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Так, п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження понесених витрат позивач надав суду першої інстанції: копію договору про надання правової допомоги №25/09-01, укладеного між позивачем та адвокатом Шаповаленко Р.О.; копію розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу на суму 9000,00 грн.

Судом встановлено, що представництво інтересів позивача здійснювалося Шаповаленко Р.О.

Відповідно до п.1.1 Договору адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбаченим цим Договором, а клієнт зобов`язаний сплатити гонорар у порядку га строки, обумовлені сторонами.

Згідно з п. 3.1 Договору за правничу допомогу, передбачену в п.п. 1.2. Договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар успіху в розмірі 10 % від виплаченої суми. Сума авансу складає 2000 (дві тисячі) грн. Сума гонорару є фіксованою, та не може бути збільшена чи зменшена в залежності від зміни обсягу робіт та фактичного часу витраченого адвокатом для виконання умов договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору оплати праці Адвоката здійснюється шляхом оплати 2000 грн. авансу в день підписання договору, та суми основного гонорару протягом 5 банківських днів з дня отримання клієнтом виплати.

Так, позивач просив відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 грн, судом першої інстанції стягнуто на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн виходячи з критеріїв співмірності, обґрунтованості та доцільності таких витрат.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідач, як особа, яка заперечує визначений судом розмір витрат на правничу допомоги, не навів обґрунтування із наданням відповідних доказів на підтвердження своїх доводів щодо не співмірності розміру задоволених судом витрат із заявленими позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги не містять жодних обґрунтувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо співмірності погоджених до відшкодування судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт, так само як і не містять розрахунку суми витрат, які, за позицією відповідача, є належними до відшкодування, а зводяться фактично до цитування норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини та посилань на правові позиції Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до положень частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Центр пробації" - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.06.2025 по справі № 480/9285/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді В.А. Калиновський А.О. Бегунц