Справа № 280/5399/25
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 вересня 2025 року Справа № 280/5399/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2025 року засобами системи "Електронний суд" до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , як матері зниклого безвісти 21 жовтня 2022 року військовослужбовця ОСОБА_2 , грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за період із 21 жовтня 2022 року по 31 січня 2025 року пропорційно дням перебування у статусі зниклого безвісти;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як матері зниклого безвісти 21 жовтня 2022 року військовослужбовця ОСОБА_2 , грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за період із 21 жовтня 2022 року по 31 січня 2025 року пропорційно дням перебування у статусі зниклого безвісти.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що всупереч чинному станом на дату зникнення безвісти відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 законодавства, який є сином позивача, відповідач протиправно не нараховував та не виплачував їй грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за період із 21 жовтня 2022 року по 31 січня 2025 року пропорційно дням перебування у статусі зниклого безвісти. Натомість, виплата грошового забезпечення протиправно здійснювалась його повнолітній дочці, яка із ним не проживала та право на одержання таких виплат у період з 21 жовтня 2022 року по 31 січня 20202 року не мала. Вказує, що виплата коштів за безвісти відсутнього сина позивачу почала виплачуватись лише з лютого 2025 року. Однак, на думку позивача, вона має право на виплату грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за період із 21 жовтня 2022 року по 31 січня 2025 року пропорційно дням перебування у статусі зниклого безвісти її сина ОСОБА_2 . З огляду на вказане, вказує про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , як матері зниклого безвісти 21 жовтня 2022 року військовослужбовця ОСОБА_2 , грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за період із 21 жовтня 2022 року по 31 січня 2025 року пропорційно дням перебування у статусі зниклого безвісти. Враховуючи вказане, позовну заяву просить задовольнити.

Ухвалою суду від 30 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із недоплатою судового збору.

03 липня 2025 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви шляхом надання до суду квитанції на суму 968,96 грн.

Ухвалою суду від 08 липня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

21 серпня 2025 року представником відповідача до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, який містить заперечення проти задоволення позову з огляду на наступне. Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти здійснюється відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, а також пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011 -XII. За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Вказує, що 21 жовтня 2022 року радіотелефоніст 2 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_2 , під час ведення бойових дій зник безвісти біля населеного пункту Бахмут, Донецької області, про що було передано інформацію до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою подальшого сповіщення близьких родичів військовослужбовця. Відповідно до вказаних законодавчих актів, нарахування та виплата грошового забезпечення ОСОБА_2 з 21 жовтня 2022 року здійснювалась відповідно до пункту шостого статті 9 Закону №2011-XII (у редакції, чинній на день зникнення безвісті військовослужбовця 21 жовтня 2022 року) донці зниклого безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 - ОСОБА_3 . Таким чином, ОСОБА_1 не отримувала грошове забезпечення за безвісті зниклого ОСОБА_2 оскільки чинним законодавством, а саме пунктом шостим статті 9 Закону №2011-XII (у редакції, чинній на день зникнення безвісті військовослужбовця 21 жовтня 2022 року) виплата грошового забезпечення передбачена батькам виключно у випадку відсутності дітей у військо службовців. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

До відзиву на позовну заяву відповідачем долучено клопотання про поновлення строку для надання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 01 серпня 2025 року клопотання представника відповідача про поновлення строку для надання відзиву на позовну заяву задоволено.

У період з 06 серпня 2025 року по 07 вересня 2025 року суддя перебував у щорічній оплачуваній відпустці.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є матір`ю військовослужбовця радіотелефоніста 2 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , який 21 жовтня 2022 року під час ведення бойових дій зник безвісти біля населеного пункту Бахмут, Донецької області.

Представник позивача в її інтересах звертався до відповідача із адвокатськими запитами, які стосувались нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень починаючи з 21 жовтня 2022 року пропорційно дням перебування у статусі зниклого безвісти її сина ОСОБА_2 .

Листом відповідача від 10 листопада 2024 року, позивача у відповідь на запити повідомлено, що у даного військовослужбовця є повнолітня донька, то право на отримання грошового забезпечення ОСОБА_2 з жовтня 2022 року має його донька ( ОСОБА_3 ), яка проживає разом з батьком. Всі належні кошти, безвісті зниклого військовослужбовця, з жовтня 2022 року були зараховані на картковий рахунок його доньки.

Також, листом відповідача від 16 липня 2024 року позивача повідомлено про можливість одержання заявлених виплат у разі надання довідки про сумісне проживання та Акту про місце проживання ОСОБА_2 .

У відповідь на вищезазначений лист ОСОБА_1 направила лист з вказаними документами на адресу Військової частини НОМЕР_2 , однак відповіді щодо результатів розгляду заяви ОСОБА_1 не одержала у зв`язку 18 березня 2025 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію щодо результатів розгляду заяви поданої ОСОБА_1 про виплату їй грошового забезпечення її сина - зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 .

Листом відповідача від 22 квітня 2025 року позивача повідомлено про те, що виплату коштів буде здійснено після подання позивачем відповідної заяви.

29 квітня 2025 року ОСОБА_1 подано заяву до Військової частини НОМЕР_2 про нарахування та виплату їй грошового забезпечення її сина - зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 в повному обсязі (з врахуванням додаткової грошової винагороди збільшеної до 100000 гривень) за період з 21 жовтня 2022 року по 01 лютого 2025 року.

У зв`язку із відсутністю у позивача інформації про стан розгляду вищевказаної заяви її представник 06 червня 2025 року звернувся до відповідача із адвокатським запитом про надання інформації щодо стану розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату грошового забезпечення її сина - зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 .

Листом відповідача від 16 червня 2025 року позивача повідомлено про прийняття рішення про нарахування їй 50% грошового забезпечення та додаткової винагороди зниклого безвісти військовослужбовця, починаючи із 01 лютого 2025 року (дати внесення змін щодо переліку осіб-отримувачів виплат). При цьому, дана відповідь не охоплювала період із дати зникнення безвісти до 31 січня 2025 року включно.

Таким чином, враховуючи, що вказана відповідь не охоплює період до 31 січня 2025 року включно, а дочка зниклого безвісти військовослужбовця разом із батьком (сином позивача) не проживала, бездіяльність відповідача у не здійсненні виплати позивачу коштів за період з 21 жовтня 2022 року по 31 січня 2025 року є протиправною, у зв`язку із чим остання звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається із Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній станом на дату зникнення сина позивача та початок здійснення виплати грошового забезпечення його дочці) передбачалось, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Законом України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №3995-ІХ від 08 жовтня 2024 року щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» зазначену правову норму викладено в наступній редакції:

"За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення."

Дані зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №3995-ІХ від 08 жовтня 2024 року введені в дію 01 лютого 2025 року.

Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 3 розділу ХХХ Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зокрема безвісно відсутніми (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 (далі - Порядок №884).

Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється:

особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.

Аналізуючи вищезазначені норми пункту шостого статті 9 Закону №2011-ХІІ, які були чинні станом на дату визнання військовослужбовця ОСОБА_2 зниклим безвісти, суд дійшов висновку, що до 01 лютого 2025 року мати та батько мали право на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця виключно у разі відсутності у нього дружини та дітей.

В той же час, у позивача, з урахуванням наявних в матеріалах справи є донька - ОСОБА_3 . Факт наявності у ОСОБА_2 дочки (онуки у позивача) підтверджує і представник позивача у позові.

Відсутність факту спільного проживання дочки із відсутнім безвісти батьком з урахуванням пункту шостого статті 9 Закону №2011-ХІІ в редакції, чинній станом на дату визнання військовослужбовця ОСОБА_2 зниклим безвісти, не надає позивачу автоматично право на виплату спірних коштів за період з 21 жовтня 2022 року по 31 січня 2025 року та передбачає таку можливість виключно у разі відсутності у зниклого безвісти військовослужбовця дітей.

При цьому, судом встановлено, що до відзиву на позов відповідачем надано картки грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 та відомості про нарахування та виплату грошового забезпечення за період з січня 2023 року по травень 2024 року його дочці ОСОБА_3 , що не суперечить положенням пункту шостого статті 9 Закону №2011-ХІІ в редакції, чинній станом на дату визнання військовослужбовця ОСОБА_2 , яка діяла до 31 січня 2025 року включно.

При цьому, суд зазначає, що перевірка факту спільного проживання ОСОБА_3 зі зниклим безвісти військовослужбовцем з метою виплати їй спірних коштів належить до компетенції відповідача, а не суду.

При цьому, враховуючи зміни до пункту шостого статті 9 Закону №2011-ХІІ, внесені Законом №3995-ІХ від 08 жовтня 2024 року, позивач з 01 лютого 2025 року набула права на отримання грошового забезпечення за зниклого безвісті військовослужбовця у загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Закон України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" №3995-ІХ від 08 жовтня 2024 року не визнано неконституційним у встановленому законом порядку, не скасовано, є чинним, а отже, обов`язковим до виконання на всій території України.

Вищезазначений закон було прийнятий на виконання Конституції України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і його метою є удосконалення норми та порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей, з урахуванням численних запитів від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, народних депутатів України, командирів військових частин та особисто від членів сімей військовослужбовців.

Проект Закону розроблено на виконання доручення Віце-прем`єр міністра України - Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13 жовтня 2023 року №8785/8/1-23, оскільки норма щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей була неефективною, зокрема у визначеному колі членів сімей та чинного порядку черговості отримання ними грошового забезпечення.

Як слідує з матеріалів справи відповідно до листа відповідача від 16 червня 2025 року позивача повідомлено про прийняття рішення про нарахування їй 50% грошового забезпечення та додаткової винагороди зниклого безвісти військовослужбовця, починаючи із 01 лютого 2025 року (дати внесення змін щодо переліку осіб-отримувачів виплат).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Військова частина НОМЕР_2 не здійснюючи позивачу нарахування та виплату спірного грошового забезпечення та додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ № 168 у період з 21 жовтня 2022 року по 31 січня 2025 року діяла виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а отже, протиправних дій чи бездіяльності відповідача щодо виплати/ не виплати грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісти, суд не встановив.

З приводу посилань позивача на Акт про місце проживання громадянки (громадянина) від 05 червня 2023 року та Довідку Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області Виконавчого комітету від 05 червня 2023 року, які спростовують факт спільного проживання зниклого безвісти військовослужбовця із його повнолітньою дочкою ОСОБА_3 , то суд зазначає, що згідно наявного в матеріалах справи листа представника позивача, який не містить числа та місяця його виготовлення, а містить лише рік виготовлення (2024 рік) та до якого не додано доказів направлення, які містили б конкретну дату його направлення відповідачу(а.с.16), суд позбавлений можливості встановити дату направлення такого листа на адресу відповідача та дату його одержання відповідачем.

У відзиві на позов відсутня інформація стосовно одержання відповідачем повідомлення позивача через його представника стосовно спростування Комишуваською селищною радою Запорізького району Запорізької області Виконавчого комітету факту спільного проживання зниклого безвісти військовослужбовця із його повнолітньою дочкою.

При цьому згідно наданих відповідачем до відзиву виписок по рахунку, виплата коштів дочці зниклого військовослужбовця припинена у травні 2024 року (а.с. 51 зворотній бік). Підстав припинення виплат відповідачем дочці зниклого військовослужбовця представник відповідача у відзиві на позов не вказав.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами частини 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Враховуючи те, що відповідач належним чином обґрунтував свої заперечення, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, розподіл судових витрат з урахуванням положень статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 08 вересня 2025 року.

Суддя Д.В. Татаринов