Справа № 580/8686/24
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/8686/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н.П.

Суддів: Беспалова О.О., Кобаля М.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасибудматеріали» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року, суддя Гаращенко В.В., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасибудматеріали» до Головного управління ДПС в Черкаській області про визнання бездіяльність протиправними та скасування рішень,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасибудматеріали» звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Черкаській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 14.08.2024 №11804/23-00-09-01 та №11803/23-00-09-01.

Відповідно до ухвали Черкаського окружного адміністративного суду 04.09.2024 розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасибудматеріали» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевірившин матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія судді вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

На підставі пп. 20.1.2, 20.1.4, 20.1.8 - 20.1.11 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст.75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, ст. 16 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами та доповненнями), з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, відповідно до наказу ГУ ДПС у Черкаській області від 11 липня 2024 №1624-п та направлень виданих Головним управлінням ДПС у Черкаській області, проведена фактична перевірка діяльності ТОВ «Черкасибудматеріали» () щодо дотримання вимог законодавства з питань обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, цільового використання пального та спирту етилового платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, відображення та правильності обрахунку акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів в розрахункових документах та фіскальних звітах, наявності документів, що підтверджують походження підакцизних товарів за місцем фактичного здійснення діяльності: м. Черкаси, вул. Татинецька, буд. 12 за період діяльності з 21.07.2021 по 20.07.2024.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт фактичної перевірки від 22.07.2024 №8625/23-00-09-01-16/34816458, яким зафіксовано порушення п. 12 ст. 3 Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 року «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами і доповненнями.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДПС у Черкаській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 14.08.2024 № 11804/23-00-09-01 яким застосовано штрафну санкцію в сумі 201 400,84 грн, за необлікований підакцизний товар;

- податкове повідомлення-рішення від 14.08.2024 № 11803/23-00-09-01, яким застосовано штрафну санкцію в сумі 1020,00 грн, за надання документів не в повному обсязі.

Заперечуючи законність дій податкового органу, скаржник в апеляційній скарзі зазначив, що товариство має ліцензію на право зберігання пального виключно для власних потреб чи промислової переробки.

Як убачається з акту перевірки від 22.07.2024, під час перевірки було проведено зняття залишків товарно-матеріальних цінностей за адресаою місцезберігання пального: м. Черкаси, вул. Татинецька, буд. 12 та встановлено що на зберіганні перебуває 19130 л пального.

Згідно договору оренди від 01.04.2020 позивач передав в платне строкове користування ТОВ «Силікат-1» резервуари для зберігання паливо-мастильних матеріалів в кількості 20 одиниць ємністю 315 м.3.

Згідно з договором оренди від 12.09.2022 позивачем передано в платне користування та ТОВ «Силікат-1» 2 резервуари для зберігання нафтопродуктів ємністю 66,2 куб.м.

Тому а акті перевірки контролюючий орган зазначив, що при отриманні ліцензії позивачем було подано недостовірну інформацію про отримання ліцензії на право зберігання пального виключно для власних потреб або промислової переробки.

11.07.2024 директору товариства вручено письмове звернення про надання копій документів, проте станом на 19.07.2024 документи надано не в повному обсязі, зокрема не надано документи, які підтверджують облік пального за місцем провадження діяльності, а саме: журнал обліку надходження нафтопродуктів за формою №13-НП, змінні звіти форми 17-НП, товарну книгу кількісного руху нафтопрордуктів форми 31-НП, що передбачено вимогами чинного законодавства України. Тобто до перевірки не надано документи, які підтверджують облік пального на суму 201 400,84 грн.

Заперечуючи викладені в акті перевірки обставини, позивач в зауваженнях до акту вказав, що не здійснює ні оптової, ні роздрібної торгівлі пальним, а отже не здійснює розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі, а норма п.12 ст 3 Закону на товариство не розповсюджується.

Невідповідність в об`ємах резервуарів, що використовується товариством для зберігання пального, яке призначено лише для власного використання, яка була виявлена під час перевірки, то мала місце технічна помилка під час заповнення відповідних документів, замість 2 110 куб м слід вважати 2 138 куб м, що становить приблизно 1% загального об`єму резервуарів.

Питання щодо договорів оренди в зауваженнях до акту позивачем не піднімалось.

Разом з тим, як убачається з зауважень, позивач до контролюючого органу документи які б свідчили облік пального на підприємстві не додавав.

Документи були надані лише до суду першої інстанції.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

За змістом положень п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265/95-ВР) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Статтею 20 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265/95-ВР) передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Отже, одночасно із зобов`язанням вести облік товарних запасів суб`єкта господарювання редакцією п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону №265/95-ВР зобов`язано надавати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місті здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в силу імперативних приписів абзацу другого пункту 12 статті 3 №265/95-ВР суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці здійснення господарської діяльності.

Тобто, застосування санкції за ненадання документів, які підтверджують облік товарів не потребує встановлення реалізації таких товарів, для її застосування достатньо пасивної поведінки платника (ненадання, неповідомлення про наявність об`єктивних причин відсутності таких документів або причин неможливості їх надання до перевірки).

Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Разом з тим, як вірно встановив суд першої інстанції, належні документи, в тому числі первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів підприємством до контролюючого органу надано.

Суд першої інстанції вірно не прийняв доводи позивача про те, що підтвердженням придбання та обліку пального для використання у власній господарській діяльності є договір поставки нафтопродуктів від 20.01.2015 разом з додатковою угодою №000000001 від 21.01.2015, видаткова накладна від 21.01.2015, товарно-транспортна накладна від 21.01.2015, податкова накладна №125 від 21.01.2015, додаток 5 до податкової декларації з ПДВ за січень 2015 року, оборотно-сальдова відомість, картки складського обліку матеріалів за 2015-2023 року, оскільки наведені документи в ході проведення перевірки та до запеперечень до акту перевірки позивачем не надані та податковим органом не досліджені.

Верховний Суд у рішенні від 11.10.2019 року в справі № 815/4831/13-а виснував наступну правову позицію:

«Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Платник податків у разі ненадання документів під час проведення перевірки не позбавлений права надання таких і після завершення такої перевірки, які мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. Також платник податків у разі якщо посадова особа контролюючого органу, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, має право до закінчення перевірки надіслати такі безпосередньо до контролюючого органу. Протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

У разі ж якщо до закінчення перевірки або у вказаний вище термін платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.»

Як убачається з матеріалів справи, на письмове звернення ГУ ДПС у Черкаській області про надання документів, товариство не надало, зокрема, документів, які підтверджують облік пального за місцем провадження господарської діяльності позивача.

Разом з тим, обов`язковість ведення вищезазначених документів затверджено наказом Мінпалива, Мінекономіки, Мінтранспорту, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №282/171/5678/155, а також інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.

Згідно даної Інструкції ця Інструкція встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів.

Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що паливо, яке зберігається на підприємстві для власних потреб, обліковується на субрахунку 203 «Паливо» у складі запасів, із веденням аналітичного обліку за місцями зберігання, видами палива та іншими ознаками, що дозволяють контролювати його рух та стан. Надходження палива відображається за дебетом, а списання за кредитом субрахунку з подальшим віднесенням витрат до відповідних рахунків.

З огляду на вищевикладене, перевіркою правомірно встановлені порушення позивачем належного обліку пального, а спірне податкове повідомлення-рішення від 14.08.2024 № 11804/23-00-09-01 яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 201 400,84 грн, прийняте на підставі та відповідно до вимог чинного законодавства України.

Щодо доводів позивача про відсутність необхідності ведення журналу обліку надходження нафтопродуктів за формою №13-НП, змінних звітів форми 17-НП, товарної книги кількісного руху нафтопродуктів форми 31-НП, ведення яких передбачено положеннями Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 №281/171/578/155, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/15496, та Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03.06.2002 №332, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.03.2003 за №331/7652, то суд також вірно не прийняв такі доводи, оскільки наведені накази регламентують здійснення належного обліку нафтопродуктів з метою перевірки їх надходження, обліку та переміщення в межах підприємства і за його межі, а отже твердження позивача про відсутність необхідності дотримання чинних підзаконних нормативно-правових актів під час використання у власній господарській діяльності пального, є безпідставними. Наведені журнали повинні містити інформацію щодо належного обліку пального, цим самим усуваючи маніпуляції із здійснення безконтрольного та не підтвердженого руху підакцизної групи товарів.

Суд вважає, що твердження скаржника, якими він фактично мотивує відсутність необхідності вести відповідний облік паливно-мастильних матеріалів, а це зберігання для власних потреб, спростовуються вищевикладеними доводами суду.

Отже, прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення від 14.08.2024 № 11803/23-00-09-01 та від 14.08.2024 № 11804/23-00-09-01, є правомірними і підстав для їх скасування не має.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив заяву у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасибудматеріали» залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухваленнята може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Беспалов О.О.

Кобаль М.І.