Справа № 460/15826/25
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
Суддя Рівненського окружного адміністративного суду К.М. Недашківська, розглядаючи матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинення певних дій, та перевіривши на предмет відповідності позовної заяви вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України,
ВСТАНОВИВ:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі Позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Відповідач), в якому Позивач просить суд:
визнати протиправними дії Відповідача, щодо незастосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2020 року який складає 2102 гривні для обчислення грошового забезпечення (щомісячних основних, щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі компенсаційних виплат та допомог) за період з 29.01.2020 по 31.12.2020 року включно;
зобов`язати Відповідача здійснити дії щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення (щомісячних основних, щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі компенсаційних виплат та допомог) за період з 29.01.2020 по 31.12.2020 року включно, виходячи з прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2020 року який складає 2 102 гривні з урахуванням компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, відповідно до Постанови №44 та із урахуванням раніше виплачених сум;
визнати протиправними дії Відповідача, щодо незастосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року який складає 2270 гривні для обчислення грошового забезпечення (щомісячних основних, щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі компенсаційних виплат та допомог) за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 року включно;
зобов`язати Відповідача здійснити дії щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення (щомісячних основних, щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі компенсаційних виплат та допомог) за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 року включно, виходячи з прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2021 року який складає 2 270 гривні з урахуванням компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, відповідно до Постанови №44 та із урахуванням раніше виплачених сум;
визнати протиправними дії Відповідача, щодо незастосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2022 року який складає 2481 гривні для обчислення грошового забезпечення (щомісячних основних, щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі компенсаційних виплат та допомог) за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 року включно;
зобов`язати Відповідача здійснити дії щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення (щомісячних основних, щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі компенсаційних виплат та допомог) за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 року включно, виходячи з прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2022 року який складає 2 481 гривні з урахуванням компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, відповідно до Постанови №44 та із урахуванням раніше виплачених сум;
визнати протиправними дії Відповідача, щодо незастосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2023 року який складає 2684 гривні для обчислення грошового забезпечення (щомісячних основних, щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі компенсаційних виплат та допомог) за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 року включно;
зобов`язати Відповідача здійснити дії щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення (щомісячних основних, щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі компенсаційних виплат та допомог) за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 включно, виходячи з прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2023 року який складає 2684 гривні з урахуванням компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, відповідно до Постанови №44 та із урахуванням раніше виплачених сум;
визнати протиправними дії Відповідача, щодо незастосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2023 року який складає 2 684 гривні для обчислення грошового забезпечення (щомісячних основних, щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі компенсаційних виплат та допомог) за період з 20.05.2023 по 05.06.2023 року включно;
зобов`язати Відповідача здійснити дії щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення (щомісячних основних, щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі компенсаційних виплат та допомог) за період з 20.05.2023 по 05.06.2023 року включно, виходячи з прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2023 року який складає 2 684 гривні з урахуванням компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, відповідно до Постанови №44 та із урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язати Відповідача здійснити розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати та нарахувати і виплатити компенсацію на відповідний рахунок.
Пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Так, частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).
Судова палата вирішила відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій Касаційного адміністративного суду:
- від 29 січня 2025 року у справі №500/6880/23 та від 28 серпня 2024 року у справі №580/9690/23, у яких Верховним Судом до правовідносин щодо перерахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовця за 2016-2018 роки застосовано статтю 233 КЗпП України у редакції, що набула чинності з 19 липня 2022 року, оскільки саме вона була чинною на момент звернення позивачів до суду із позовом (жовтень 2023 року);
- від 23 січня 2025 року у справі №400/4829/24 [предмет спору перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця та його складових за період з 01 березня 2022 року по 19 травня 2023 року; дата звернення до суду з позовом 22 травня 2024 року] та від 20 листопада 2023 року у справі №160/5468/23 [предмет спору нарахування та виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01 січня 2016 року по грудень 2018 року; дата звернення до суду з позовом 21 березня 2023 року], у яких Верховний Суд констатував, що у випадках звільнення військовослужбовця з військової служби та у разі невиплати йому частини грошового забезпечення, на отримання якого він мав право під час проходження служби, перебіг строку звернення починається саме з дати його звільнення з цієї служби;
від 12 вересня 2024 року у справі №200/5637/23, у якій Верховний Суд зазначив, що строки для звернення до суду, які передбачені у статті 233 КЗпП України, закінчилися з припиненням дії карантину.
Відступаючи у цій справі від висновків Верховного Суду, які викладено в указаних постановах, Судова палата зазначила, що відповідно до сформованої практики такий перелік судових рішень не є вичерпним.
Вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, Судова палата зауважила на тому, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 вказала, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Законом України від 01 липня 2022 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Відповідно до таких правових висновків Судова палата зазначила, що спірний період слід умовно ділити на дві частини: до набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин [19 липня 2022 року] та після цього.
При цьому, період до 19 липня 2022 року регулюється положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати [грошового забезпечення] без обмеження будь-яким строком. Проте період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
При цьому Судова палата погодитися із висновком апеляційного суду про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).
Виходячи з цього, Судова палата вважала обґрунтованим висновок про те, що саме дата вручення позивачу грошового атестата, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.
Водночас, Судова палата зауважила, що, з урахуванням пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України, відлік строку звернення до суду з цим позовом розпочався 01 липня 2023 року та сплинув 30 вересня 2023 року.
Згідно витягу з наказу від 05.06.2023 ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До суду Позивач звернувся з позовом - 02.09.2025.
Відповідно, частина позовних вимог, яка стосується періоду: з 19.07.2022 по 05.06.2023, заявлена поза межами строку звернення до суду.
Тож, суд вважає безпідставними посилання Позивача на те, що про порушення своїх прав щодо отримання грошового забезпечення в належному розмірі він дізнався лише з листа відповідача, оскільки отримання позивачем цього листа не змінює момент, з якого він повинен був дізнатись про порушення своїх прав.
Причини пропуску строку, зазначені в клопотанні про поновлення строку звернення до суду, суд вважає неповажними з вищезазначених підстав.
Згідно з частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відтак, позовну заяву в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 05.06.2023 слід залишити без руху із встановленням позивачу строку для усунення виявлених недоліків шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та доказів, які свідчать про поважність причин пропуску цього строку.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя
У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій залишити без руху.
Надати ОСОБА_1 строк для подання заяви про поновлення строку звернення до суду протягом десяти днів з дня вручення (отримання) ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.
Копію даної ухвали надіслати ОСОБА_1 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремо не оскаржується.

Суддя К.М. Недашківська