Справа № 280/4427/25
Суддя: Богатинський Богдан Вікторович
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року Справа № 280/4427/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу у м.Запоріжжі УДМС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області (далі - відповідач), визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Ухвалою суду від 03 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху, наданий позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду належним чином оформленої позовної заяви (у примірниках для суду та копії для учасників або докази надсилання сторонам у випадку подання документів в електронному вигляді), в якій вказати індекс адреси позивача, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, уточнити (виправити) позовні вимоги у відповідності до вищенаведених зауважень суду.

09 червня 2025 позивачем надана заява про усунення недоліків позовної заяви та уточнена позовна заява з виправленими недоліками, у якій позивач просить суд:

Визнати протиправним та скасувати рішення Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС України у Запорізькій області від 30 квітня 2025 року про відкликання дозволу на імміграцію в Україні № 2312-497/2312.1-25 відносно ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС України у Запорізькій області від 30 квітня 2025 року про відкликання посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 , відносно ОСОБА_1 .

Зобов`язати Комунарський відділ у м. Запоріжжі УДМС України у Запорізькій області здійснити обмін посвідки на постійне проживання НОМЕР_2 від 21.05.2013 з урахуванням досягнення ОСОБА_1 45-річного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з оскаржуваними рішеннями не згодний, ці рішення стали підставою для одночасного прийняття іншого незаконного рішення відповідача про примусове видворення з України, яке також оскаржується. Законних підстав для відкликання дозволу на імміграцію в Україну та відкликання посвідки на постійне проживання у відповідача не було. В межах спірних правовідносин відсутні дії позивача, які порушують законодавство про імміграцію або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, а отже, правові підстави для прийняття відповідачем оскаржуваних рішень відсутні. Відповідачем винесені спірні рішення без перевірки та обґрунтування обставин, що мають значення для з`ясування законності перебування позивача на території України. Приймаючи спірні рішення відповідач, мав би виходити з правових та фактичних наслідків такої дії, а тому був зобов`язаний врахувати, що позивач має сім`ю, дружину і дітей громадян України, матір та рідного брата, який також є громадянином України. Позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 16 червня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

25 червня 2025 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо позовних вимог з наступного. На адресу Комунарського відділу у м.Запоріжжі УДМС у Запорізькій області подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 01.04.2025 № 486/9/01-2025 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 . Відповідно до змісту подання про відкликання рішення про надання дозволу на імміграцію та доданих до нього матеріалів відповідачем встановлено, що позивач систематично порушує вимоги Закону України «Про дорожній рух», постанову Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 «Про правила дорожнього руху», вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», вимоги Глави 10 та 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Протягом 2023-2025 років позивач був тричі притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень в сфері міграційного законодавства, передбачених ст. 203 КУпАП, за проживання по документу, термін дії якого закінчився, тобто не здійснив заходів щодо своєчасного обміну паспорта громадянина російської федерації для виїзду за кордон та обміну посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню 45-річного віку. Позивач систематично порушував встановлені вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, виражав неповагу до Законів України, встановленого правопорядку, ігнорував правила співжиття та відповідальність перед суспільством. Систематичне порушення Закону України «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху ОСОБА_1 створювали небезпеку несли безпосередню загрозу життю та здоров`ю людей, які є іншими учасниками дорожнього руху. Прийняті рішення є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на зазначені порушення з боку позивача та стимулюванням іноземця в подальшому дотримуватись законодавства України. Наявність сталих сімейних відносин та дітей на території України не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України, а факт батьківства позивача не спростовує встановлені відповідачем порушення в його діях. У задоволенні позовних вимог відповідач просить відмовити в повному обсязі.

Відповідачем 25 червня 2025 року заявлене клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Відповідач просить залучити Управління міграційної поліції Головне управління національної поліції в Запорізькій області до участі у справі №280/4427/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, оскільки рішення суду у цій справі може вплинути на його права та/або обов`язки, як ініціатора відкликання позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні. Участь цієї особи в процесі є необхідним для повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а також для надання пояснень щодо підстав, зазначених у поданні.

Щодо вказаного клопотання суд зазначає, що відповідно до частини 2 та 3 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Розглянувши подане клопотання, судом встановлено, що відповідачем не наведено обставин яким чином судове рішення може вплинути на права та обов`язки Управління міграційної поліції Головне управління національної поліції в Запорізькій області, тому підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

03 липня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач заперечує проти викладених у ньому доводів та наполягає на повному задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідач не надав жодних переконливих доказів наявності підстав для відкликання дозволу, передбачених ст. 12 Закону України «Про імміграцію». Відповідачем не надано жодних конкретних доказів того, що дії позивача становлять пряму загрозу національній безпеці України, громадському порядку, або здоров`ю та правам громадян. Заяви про систематичне порушення є безпідставними та не підкріплені достатніми аргументами, які б доводили, що вони сягають рівня, необхідного для відкликання дозволу на імміграцію. Рішення відповідача не містять інформації щодо асоціальної чи протизаконної характеристики, а також посилання на будь-які докази, що підтверджують подібні твердження. Відповідач порушив встановлену законодавством процедуру прийняття оскаржуваних рішень, що в свою чергу є самостійною та достатньою підставою для їх скасування: позивач не був ознайомлений з обґрунтованим висновком, що є підставою для скасування дозволу, як це передбачено статтею 12 Закону України «Про імміграцію»; не був запрошений для надання пояснень з приводу розгляду питання про відкликання дозволу на імміграцію, що позбавило права на участь у процесі прийняття рішення; не мав можливості надати свої письмові пояснення або долучити наявні докази (свідоцтва про народження дітей, документи матері та брата); зміст листа Управління міграційної поліції Головне управління національної поліції в Запорізькій області, який став підставою для ініціювання процесу відкликання, позивачу не був відомий. Вказане втручання у сімейне життя на думку позивача не є необхідним у демократичному суспільстві.

09 липня 2025 року відповідач подав до суду заперечення (на відповідь на відзив). Відповідач заперечує щодо наведених позивачем у відповіді на відзив аргументів з наступних підстав. Вина у вчиненні позивачем адміністративних порушень є доведеною та підтвердженою постановами винесеними уповноваженими на те державними органами. Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Зазначені дії позивача є достатніми для застосування положень ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» та скасування дозволу. Відповідно до пункту 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про відкликання дозволу на імміграцію, визнання недійсними таких рішень, їх оскарження та виконання, ДМС, територіальні органи ДМС і територіальні підрозділи ДМС у місячний строк з дня надходження подання щодо відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результатів аналізу зазначеної інформації приймається відповідне рішення. У разі наявності очевидних та документально підтверджених підстав, територіальний орган ДМС має право ухвалити рішення без додаткового опитування особи. Згідно відомостей Державного реєстру актів цивільного стану встановлено, що 23.05.2025 згідно статті 126 Сімейного кодексу України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнав походження дітей (сина та доньки) від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тобто, вже після прийняття рішення про відкликання дозволу на імміграцію яке було прийняте 30.04.2025.

На підставі матеріалів справи, суд встановив наступні обставини.

01.03.2013 громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

06.04.2013 ОСОБА_1 був наданий дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки народився до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 видане 13.10.2011) та Управлінням ДМС України в Запорізькій області оформлено посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 від 21.05.2013.

На адресу Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області надійшло подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 01.04.2025 № 486/9/01-2025 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

30.04.2025 Комунарським відділом у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області прийняті рішення № 2312-497/2312.1-25 від 30.04.2025 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну та рішення № 2312-498/2312.1-25 від 30.04.2025 про відкликання посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 21.05.2013.

Вважаючи такі рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 68 Конституції України встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про імміграцію» від 07 червня 2001 року № 2491-III (далі - Закон № 2491-III), Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон № 3773-VI), Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію; поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (далі - Порядок №1983), Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321 (далі - Порядок №321).

Статтею 1 Закону № 2491-III визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно зі ст. 12 Закону № 2491-III, дозвіл на імміграцію відкликається органом, що його надав, якщо:

1) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

2) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

3) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

4) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

5) іммігрант звернувся із заявою про відкликання дозволу на імміграцію (крім осіб, яким відповідно до частин другої і третьої статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" виїзд з України не дозволяється);

6) іммігрант набув громадянство України. На таких осіб не поширюються вимоги статті 13 цього Закону, крім вилучення посвідки на постійне проживання;

7) іммігрантом отримано дозвіл на імміграцію на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 цього Закону, якщо рішенням суду, яке набрало законної сили, його позбавлено батьківських прав стосовно дитини, яка є громадянином України;

8) іммігрантом отримано дозвіл на імміграцію на підставі пункту 2 частини третьої статті 4 цього Закону, якщо рішенням суду, яке набрало законної сили, його звільнено від повноважень опікуна чи піклувальника громадянина України у разі невиконання ним своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до закладу освіти, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту;

9) іммігранта затримано під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України чи порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї;

10) в інших випадках, передбачених законами України.

У разі відкликання дозволу на імміграцію відкликається також посвідка на постійне проживання, видана на підставі цього дозволу, у тому числі в порядку обміну.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 2491-III, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, разом із рішенням про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймає рішення про примусове повернення. Копії рішень про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення протягом п`яти календарних днів з дня прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, або вручаються їй. Відкликана або визнана недійсною посвідка підлягає вилученню центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983.

Пунктом 21 Порядку №1983 визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, територіальні органи ДМС та територіальні підрозділи ДМС, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, функціональні підрозділи Центрального управління СБУ, органи військової контррозвідки СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо було встановлено обставини, за яких дозвіл на імміграцію підлягає скасуванню відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію.

Абзацом 2 пункту 22 Порядку №1983 регламентовано, що у разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, яке з матеріалами, що підтверджують такі підстави (за відсутності визначених законом заборон для їх передачі або розголошення), надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно із вимогами пунктів 23-25 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи ДМС і територіальні підрозділи ДМС всебічно вивчають у місячний строк подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора скасування дозволу на імміграцію, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі потреби запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення протягом п`яти календарних днів письмово повідомляється ініціаторам скасування дозволу на імміграцію.

Копії рішень про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення протягом п`яти календарних днів з дня прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, або вручаються їй.

Інформація щодо рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання надається Держприкордонслужбі в порядку, визначеному законодавством.

Рішення ДМС, територіальних органів ДМС і територіальних підрозділів ДМС, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.

З аналізу вищевикладеного встановлено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу за наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону №2491-III, зокрема, у разі коли дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні та скасування такого дозволу є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

При цьому, ініціатором питання про скасування дозволу на імміграцію, серед іншого можуть бути органи Національної поліції на підставі обґрунтованого подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону №2491-III, яке вивчається ДМС, його територіальними органами і підрозділами.

Згідно із матеріалами справи питання щодо скасування позивачу дозволу на імміграцію порушено Управлінням міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області у поданні від 01.04.2025 № 486/9/01-2025.

У поданні зазначено про те, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон НОМЕР_4 (термін дії якого закінчився 23.06.2021), посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 від 21.05.2013 (орган, що видав: 2301), систематично порушує вимоги Закону України «Про дорожній рух», постанову Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 «Про правила дорожнього руху», вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», вимоги Глави 10 та 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, таким чином учиняючи суспільно небезпечні протиправні діяння, за що поліцейськими та ДМС складалися матеріали про порушення норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме:

03.11.2023 винесено постанову суду за частиною п`ятою статті 126 (Керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами) КУпАП;

03.11.2023 винесено постанову суду за частиною першою статті 130 (Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) КУпАП;

09.05.2024 - винесено постанову суду за частиною першою статті 130 (Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) та частиною п`ятою статті 126 КУпАП (Керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами) КУпАП;

17.05.2024 складено адміністративний протокол за частиною другою статті 203 (Порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства) КУпАП;

14.03.2025 - складено адміністративний протокол за частиною третьою статті 203 (Порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства) КУпАП.

За наслідком розгляду подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області відповідачем сформований висновок за результатами розгляду подання про відкликання рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 , затверджений начальником Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області 30.04.2025, у якому вважається за доцільне відкликати рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області від 06.04.2013 про надання дозволу на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 , відкликати та визнати такою, що підлягає вилученню та знищенню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 21.05.2013, орган видачі 2301.

Основи та принципи національної безпеки і оборони, цілі та основні засади державної політики, що гарантуватимуть суспільству і кожному громадянину захист від загроз визначає Закон України «Про національну безпеку» від 21.06.2018 № 2469-VIII (далі - Закон № 2469-VIII).

Згідно із пунктами 3, 6, 9, 10 статті 1 Закону № 2469-VIII громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз; загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

Частиною 3 статті 3 Закону № 2469-VIII визначено, що фундаментальними національними інтересами України є: 1) державний суверенітет і територіальна цілісність, демократичний конституційний лад, недопущення втручання у внутрішні справи України; 2) сталий розвиток національної економіки, громадянського суспільства і держави для забезпечення зростання рівня та якості життя населення; 3) інтеграція України в європейський політичний, економічний, безпековий, правовий простір, набуття членства в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору, розвиток рівноправних взаємовигідних відносин з іншими державами.

Згідно з положеннями статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому строк дії воєнного стану в Україні було продовжено та він діє на час розгляду справи.

В розрізі фактичних обставин справи та підстав, які були визначені у поданні Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу, останні вказують на наявність правових підстав, визначених пунктами 2, 3, 4 частини 1 статті 12 Закону №2491-III для скасування останньому дозволу на імміграцію в України.

Суд зазначає, що подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 01.04.2025 № 486/9/01-2025 підготовлене ним в межах компетенції, визначеної Законом України «Про Національну поліцію», та направлене відповідачу у порядку, визначеному законодавством.

При цьому, у поданні зазначено фактичні дані щодо вчинення позивачем конкретних протиправних дій на шкоду громадському порядку в Україні, охороні здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, а також про порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідач, в свою чергу, на підставі результатів аналізу зазначеної інформації прийняв відповідне рішення про відкликання позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 даної статті).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що як позивач, так і відповідач повинні довести обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги і заперечення.

Встановлений частиною 2 статті 77 КАС України обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності не позбавляє необхідності доведення позивачем в ході судового розгляду справи заявлених ним підстав позову.

Крім того, у випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 13.02.2024 у справі №420/23351/21.

Разом із тим, позивачем не надано до суду жодного доказу на спростування обставин, викладених у поданні Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 01.04.2025 № 486/9/01-2025.

Також, слід також зазначити, що Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 10 жовтня 2019 року у справі №2340/2910/18, від 18 березня 2021 року у справі №522/1441/18 та від 29 травня 2023 року у справі №522/5683/22, від 26 січня 2024 року у справі № 522/11225/22 неодноразово наголошував на тому, що сам по собі факт наявності у іноземця на території України дружини та дітей, як і відсутність у країні походження близьких родичів, а також будь-якого майна, не спростовує встановлені відповідачем порушення з боку позивача та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України.

Саме по собі проживання особи на території України протягом тривалого часу та факт наявності дружини та дітей, не означає автоматично, що особа абсолютно захищена від примусового повернення до країни походження міркуваннями збереження її приватного життя, внаслідок зобов`язань держави відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права та дотримуватися прав та законних інтересів дитини покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки, вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 р. у справі № 343/2242/16, від 10.10.2019 р. у справі № 2340/2910/18, від 12.08.2020 р. у справі № 755/14023/17, від 13.10.2021 р. у справі № 263/14519/20, від 13.04.2021 р. у справі № 211/1113/18(2-а/211/91/18), від 26.01.2022 р. у справі № 200/9761/20-а).

Також, суд зазначає, що оскільки на території України з 24.02.2022 триває військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, тому здійснення міграційним органом посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здійснення - ефективного реагування держави на загрози її безпеці.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 29.05.2023 у справі № 522/5683/22.

Крім того, приписами Порядку № 1983 чітко визначено, що іммігранти, стосовно яких розглядається питання про скасування дозволу імміграцію запрошуються для надання пояснень у разі необхідності.

Тобто, запрошення особи для надання пояснень є правом, а не обов`язком органів міграційної служби, тому доводи позивача про порушення процедури прийняття оскаржуваних рішень є необґрунтованими.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Отже, відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення від 30.04.2025 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що спростовує доводи позивача про недотримання ст. 2 КАС України.

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321, згідно із пунктом 1 розділу I якого посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно із підпунктом 1 пункту 64 Порядку №321 посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію.

Відповідно до пунктів 65-67 Порядку №321 рішення про скасування посвідки приймається Головою ДМС або уповноваженою ним особою, керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Рішення про скасування посвідки формується засобами Реєстру за допомогою кваліфікованого електронного підпису. Після підписання рішення сканується до заяви-анкети із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

Копія рішення про скасування посвідки надсилається ДМС, територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства рекомендованим листом не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дня його прийняття.

Копія листа (із вихідним номером та датою), яким надіслано повідомлення про скасування посвідки, сканується до заяви-анкети із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

ДМС, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це Адміністрацію Держприкордонслужби з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан), або шляхом надсилання листа.

У разі надсилання листа його копія (із вихідним номером та датою) сканується до заяви-анкети із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

Посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі скасування посвідки (пп. 4 п. 72 Порядку №321).

Рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку протягом тридцяти календарних днів з дня доведення його до відома іноземця або особи без громадянства або до суду в установленому порядку (п. 78 Порядку №321).

В ході розгляду даної адміністративної справи не встановлено правових підстав для скасування рішення Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС України у Запорізькій області від 30 квітня 2025 року про відкликання дозволу на імміграцію в Україні № 2312-497/2312.1-25 відносно ОСОБА_1 та з огляду на похідний характер позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС України у Запорізькій області від 30 квітня 2025 року про відкликання посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 , відносно ОСОБА_1 та зобов`язання здійснення обміну відкликаної посвідки на постійне проживання ІН-002566 від 21.05.2013, вони також задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 262 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунарського відділу у м.Запоріжжі УДМС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ),

Відповідач - Комунарський відділ у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області (вул.Космічна, 40, м. Запоріжжя, 69061; ).

Повне судове рішення складено 08.09.2025.

Суддя Б.В. Богатинський