Справа № 161/13987/25
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/193/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючої судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань Маєвської Х.Ю.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення. Зазначає, що позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів станом на 07 липня 2025 року відомо наступне: дата взяття на облік: 24 березня 2022 року; дата уточнення даних: 11 листопада 2024 року; тип відстрочки: відстрочка від мобілізації до (01 грудня 2025 року), людина з інвалідністю. 16 листопада 2024 року позивач за висновком Луцької міської медико-соціально комісії був визнаний інвалідом третьої групи інвалідності. 20 листопада 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 була видана Довідка №12075 відповідно до якої позивачу була надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на строк проведення мобілізації, але не пізніше 01 грудня 2025 року.09 липня 2025 року позивач через програму Резерв+ самостійно виявив, що перебуває у статусі «У розшуку». У зв?язку з цим, 09 липня 2025 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою з?ясування обставин та правових підстав внесення його до переліку осіб, які перебувають у розшуку. Під час звернення до ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу було повідомлено, що 04 липня 2025 року ТВО начальника Луцького об?єднаного ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_2 була винесена Постанова №2191 за справою про адміністративне правопорушення за якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 17 000 грн (за адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП, у зв?язку з тим, що він не з?явився по повістці). Разом з тим, в постанові не зазначено жодної конкретної повістки, за якою позивач не з?явився, відсутня інформація за якою можна ідентифікувати документ, а саме від якої дати повістка та її номер та факт вручення її позивачу, а також невідомо коли саме він мав з?явитися в ІНФОРМАЦІЯ_4 . З 20 листопада 2024 року позивач жодної повістки не отримував, а тому не знає, чим порушив чинне законодавство України. Вказує, що з 20 листопада 2024 року, тобто з дати отримання відстрочки, та протягом тривалого часу позивач систематично, на законних підставах, перетинав та перетинає державний кордон України у зв?язку з виконанням трудових обов?язків. З 20 листопада 2024 року жодних обмежень чи заборон на виїзд за кордон, а також жодних претензій з боку представників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або Державної прикордонної служби на адресу позивача під час перетину кордону не висувалося. Це свідчить про те, що позивач не перебував у статусі «У розшуку» до липня 2025 року. З огляду на те, що перебування позивача у статусі «У розшуку» обмежує його перетинати державний кордон, а відтак реалізувати конституційне право на працю, ним 09 липня 2025 року було здійснено оплату штрафу у розмірі 17 000 грн за Постановою №2191. Проте, факт сплати штрафу не підтверджує його згоди із фактом притягнення до відповідальності, а зумовлене неможливістю перетинати кордон, викликане перебуванням в статусі «У розшуку». Матеріальне становище позивача безпосередньо залежить від можливості виконувати трудові обов?язки, що, у свою чергу, є основним джерелом доходу для забезпечення належного рівня його життя та утримання його сім`ї. Позивач не погоджується з винесеною Постановою, оскільки вона, на його думку, є протиправною, а підпис на Постанові про її отримання та оплата штрафу не може слугувати належним доказом законності притягнення його до відповідальності передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП. Крім того, звертає увагу, що відповідачем не повідомлено позивача про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило останнього можливості надання пояснення, ознайомитися з матеріалами справи, надати докази та скористатися правничою допомогою адвоката. На підставі викладеного, просить просить суд: 1) скасувати оскаржувану постанову, провадження у справі закрити; 2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 оформити та подати висновок до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про повернення сплаченого позивачем адміністративного штрафу в розмірі 17 000,00 за оскаржуваною постановою; 3) стягнути судові витрати .

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Частинами першою, третьою статті 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Згідно положень ЗУ «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по даний час.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов?язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Загальні правила військового обліку визначені в ст. 33 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон), відповідно до ч. 2 якої загальне керівництво роботою, пов`язаною з організацією та веденням військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, контроль за станом цієї роботи в центральних та місцевих органах виконавчої влади, інших державних органах (крім Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України), органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від підпорядкування і форми власності здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України. Функціонування системи військового обліку забезпечується органами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, правоохоронними органами спеціального призначення, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 цього Закону військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 33 Закону).

Відповідно до п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487 (далі Порядок № 1487), районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема:

організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці;

здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;

виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку;

організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Підпунктом 2 п. 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку № 1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п. 3 Додатку 2 до Порядку № 1487, - призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтею 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Судом встановлено, що 04 липня 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковнком ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення №2191, якою останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 04 липня 2025 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що гр. ОСОБА_1 не з`явився по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги ч.1 та абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.п .2 п .1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджений Постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року (а.с.18).

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення правил військового обліку, є факт неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою.

Разом з тим, оскаржувана постанова в порушення ч.2 ст.283 КУпАП не містить опису обставин, встановлених під час розгляду справи, а саме: не зазначено жодної конкретної повістки, за якою позивач не з?явився, відсутня інформація за якою можна ідентифікувати документ, а саме від якої дати повістка та її номер та факт вручення її позивачу, а також невідомо коли саме позивач мав з`явитися в ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відсутність таких відомостей унеможливлює перевірку факту порушення, та відповідно, законність накладення штрафу.

Вищевказана обставина також позбавляє суд можливості перевірити чи враховано ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 при накладенні адміністративного стягнення вимоги ч.9 ст.38 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, провадження у справі закрити.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача оформити та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про повернення сплаченого ОСОБА_1 адміністративного штрафу в розмірі 17000 грн. за постановою № 2191 від 04 липня 2025 року, то ці вимоги не підлягають задоволенню, тому що ці кошти внесені не як помилкові або безпідставно сплачені. Вони сплачені на виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, яка на момент сплати не була скасована, а тому до цих правовідносин не може бути застосований Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затверджений наказом Мінфіну від 3 вересня 2013року №787 ( далі Порядок №787).

Такі висновки суду ґрунтуються на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 08 серпня 2023 року № 910/5880/21.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі за позовом товариства до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) щодо повернення платникові суми адміністративно-господарського штрафу у постанові від 08 серпня 2023 року №910/5880/21 зауважила, що Порядок № 787 застосовний до випадків повернення помилково чи надміру зарахованих коштів до бюджету. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку товариство внесло до бюджету, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється. На такі правовідносини не поширюються приписи ЦК України про відшкодування шкоди та Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затвердженого наказом Мінфіну від 3 вересня 2013 року № 787. Суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі адміністративний суд визнав протиправною та скасував, можна стягнути на користь платника згідно зі ст. 1212 ЦК як безпідставно утримувану.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення. В іншій частині позову слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб?єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 605, 60 грн., сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом.

На підставі ст.ст. 210, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № 2191 від 04 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП - закрити.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 10 вересня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області І.Б. Плахтій