Справа № 160/29340/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Боженко Н.В.
за участі секретаря судового засідання: Сватко Є.А.
представника відповідача-1: Ковтюх Є.Є.
представника відповідача-2: Вірченка Ю.М.
08 листопада 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху.
22 грудня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано уточнену позовну заяву до відповідача-1: Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), до відповідача-2: Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, ОСОБА_2 , від 14 березня 2013 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 1 026 121 (один мільйон двадцять шість тисяч сто двадцять одна) гривень 15 коп.;
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Циганко Олександра Васильовича, від 26 вересня 2013 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 40020233 з примусового виконання стягнення виконавчого збору;
- зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити всі необхідні дії для закінчення виконавчого провадження ВП № 40020233 та зняття всіх публічних обтяжень у зв`язку з таким закінченням;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на мою, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), користь 10 581 гривень 15 коп. відшкодування безпідставно стягнутих коштів.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність постанов відповідачів, які є предметом оскарження. Так, в жовтні 2023 року позивач від державного виконавця дізналася, що в рамках виконавчого провадження №40020233, яке розпочато ще 26.09.2013 року, з неї здійснюється примусове стягнення коштів розміру виконавчого збору в сумі 1026121,15 грн, стягнутого в межах виконавчого провадження №30311157. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження встановлено, що оригінал виконавчого документа відсутній. Виходячи з цього позивач стверджує, що спірні постанови відповідачів є протиправними та підлягають скасуванню. Окремо позивач зазначає, що було порушено процедуру пред`явлення такого виконавчого документа до виконання, оскільки в наявній юридичній ситуації були відсутні підстави для самостійного виконання постанови про стягнення виконавчого збору у повному обсязі в окремому від виконання повернутого виконавчого листа провадженні, а якщо все ж відкривати окреме виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору то відповідні повноваження мав реалізувати суб`єкт прийняття спірної постанови про стягнення виконавчого збору, а не інший державний виконавець.
12 січня 2024 року від представника відповідача - 2 надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що матеріали виконавчого провадження № 33011157 неможливо надати суду, у зв`язку з його знищенням.
16 січня 2024 року від представника відповідача - 2 надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого посилається на правомірність прийняття постанови, що є предметом оскарження та просить в задоволенні позову відмовити.
15 січня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача та представника відповідача-1 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.
25 серпня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі. Серед іншого, позивач просила розгляд справи здійснювати за її відсутності з урахуванням визнаного з законною силою ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2024 року протиправним виділення з ВП 30311157 в окреме провадження для самостійного виконання стягнення виконавчого збору за постановою державного виконавця від 14 березня 2013 року.
09 вересня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано пояснення, які надійшли від представника відповідача-1 в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження наявний оригінал виконавчого документа.
Про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 09 вересня 2025 року, сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
В судове засідання, призначене на 09 вересня 2025 року, з`явилися представники відповідачів, надали пояснення по суті справи.
Суд, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та об`єктивно оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 23.08.2011 року у справі №2-4354/2011 (з урахуванням уточнення резолютивної частини додатковим рішенням від 27.12.2012 року) з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором на загальну суму 10261211,49 грн (а.с. 45).
Постановою відповідача-2 від 09.12.2011 року відкрито виконавче провадження №30311157 з примусового виконання виконавчого листа у вищевказаному рішенні суду.
Постановою відповідача-2 від 14.03.2013 року з позивача стягнуто виконавчий збір у розмірі 1026121,15 грн. Ця постанова направлена відповідачу-1 супровідним листом від 17.09.2013 року «для виконання» (а.с. 199).
Постановою відповідача-2 від 12.09.2013 року повернуто виконавчий документ стягувачу без виконання згідно п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому вказано постанову про стягнення з боржника виконавчого збору виділити в окреме провадження та направити до органу ДВС за підвідомчістю та місцем виконання ВП № 30311157 (а.с. 201).
Постановою відповідача-1 від 26.09.2013 року відкрито виконавче провадження №40020233 з примусового виконання вищевказаної постанови про стягнення виконавчого збору (а.с. 137).
Вважаючи відповідні постанови відповідачів протиправними, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів наразі визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон №404-VIII).
При цьому постанова відповідача-1 прийнята в період дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (далі Закон №606-XIV).
Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі Інструкція)
Відповідні нормативно-правові акти наводяться в редакції, чинній на дату виникнення відповідних правовідносин.
За п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону №606-XIV відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.
Відповідно до ч. 1, 3, 7 ст. 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону №606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Пунктом 3.7.1. Інструкції встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

При цьому, за п. 3.7.4., 3.7.5. Інструкції у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається.

У разі повернення виконавчого документа з підстави, передбаченої пунктом 8 частини першої статті 47 Закону, постанова про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження не виділяється та залишок нестягнутої суми виконавчого збору не стягується.

Копія постанови про стягнення виконавчого збору з боржника залишається у виконавчому провадженні, за яким її винесено, з відміткою державного виконавця про розмір фактично стягнутого виконавчого збору. На постанові про стягнення виконавчого збору, за якою відкрито виконавче провадження, зазначається залишок суми виконавчого збору, що підлягає стягненню.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2024 року у справі №2-4354/11 (провадження № 4-с/932/3/24), яка набрала законної сили 06.08.2025 року в результаті апеляційного оскарження, визнано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кеди М.В. від 12 вересня 2013 року про повернення виконавчого листа, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за №2-4354/2011 від 19.10.2011 року стягувачу згідно п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» протиправною в частині виділення в окреме провадження і направлення для виконання за підвідомчістю постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору та скасовано її в цій частині.

Згідно ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на зазначене, суд враховує результат судового розгляду справи №2-4354/11 (провадження № 4-с/932/3/24).

Так, постанова про стягнення виконавчого збору прийнята в ході примусового виконання виконавчого листа від 19.10.2011 року, що прямо вказано в описовій частині такої постанови.

Серед іншого, в ході розгляду вказаної справи судами встановлено, що « ОСОБА_1 у позасудовому порядку врегулювала спір з ПАТ «ВТБ Банк», який підтвердив відсутність заборгованості вже станом на 19 грудня 2012 року і звернення двічі до державного виконавця про повернення виконавчого листа без виконання згідно ст. 47 Закону України № 606-ХІV від 21.04.99 «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим у липні 2013 року в інтересах ОСОБА_1 була подана скарга з метою скасувати накладені арешти її майна у виконавчому провадженні № 30311157.

…

… знайшло своє підтвердження в судовому засіданні з`ясованими обставинами, що виконавчий лист № 2-4354/2011 підлягав згідно статті 48 Закону України № 606-ХІV від 21.04.99 «Про виконавче провадження», чинного до 05 січня 2017 року, поверненню до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, який його видав 19 жовтня 2011 року, без виділення в окреме провадження самостійного стягнення виконавчого збору внаслідок відновлення Судовою палатою у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області 02 вересня 2012 року строку для подання апеляційної скарги і прийняття до розгляду апеляційної скарги на повторне заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 серпня 2011 року, за яким видано цей виконавчий лист, чого зроблено не було».

Таким чином, в наявності встановлений факт, згідно якого орган примусового виконання проігнорував в 2012 році апеляційне оскарження судового рішення, за яким видано виконавчий документ, однак мав би згідно приписів ч. 1 ст. 48 Закону №606-XIV повернути такий виконавчий документ з огляду на обставини оскарження відповідного судового рішення. Факт залишення відповідної апеляційної скарги без задоволення не змінює протиправного характеру поведінки державного виконавця.

Так, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття».

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.09.2024 року у справі №640/21435/22.

Суд констатує, що в даній справі поведінка державного виконавця за своїм змістом не є формальним порушенням. Змістовно тотожну оцінку надано такій поведінці, однак в іншому аспекті її розгляду, і в межах судового розгляду справи №2-4354/11 (провадження № 4-с/932/3/24).

Більш того, у вказаній справі встановлено не лише протиправність ігнорування державним виконавцем апеляційного оскарження рішення суду, для виконання якого видано відповідний виконавчий документ, а й факт відсутності заборгованості у позивача ще в 2012 році в результаті її врегулювання зі стягувачем. Як наслідок, стягнення через 3 місяці після такого врегулювання з позивача виконавчого збору не відповідає ані меті існування та правовій природі виконавчого збору, ані положенням ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З цих підстав постанова відповідача-2 про стягнення з позивача виконавчого збору від 14.03.2013 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо постанови відповідача-1 про відкриття виконавчого провадження суд зауважує, що в ході судового розгляду справи №2-4354/11 (провадження № 4-с/932/3/24) встановлено: «… у ст. 28 Закону України № 606-ХІV від 21.04.99 «Про виконавче провадження» ні для повернення виконавчого листа до суду, який його видав (ст. 48 цього Закону), ні для повернення виконавчого листа стягувачу (ст. 47 цього Закону), не передбачалося будь-яких повноважень державному виконавцю виділяти в окреме провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у ВП № 30311157 і направляти її для самостійного виконання за підвідомчістю».

Суд повторює, що вказаним рішенням суду в цілому визнано протиправною постанову відповідача-2 про повернення виконавчого документу в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, постанова відповідача-1 про відкриття виконавчого провадження одночасно стосується і примусового виконання протиправного індивідуально-правового акту, що встановлено судом раніше, і є результатом порушення процедури звернення такого акту до примусового виконання.

З цих підстав постанова відповідача-1 про відкриття виконавчого провадження від 26.09.2013 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо способу захисту права позивача суд зауважує, що ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.05.2025 року у справі № 420/19337/23.

При цьому з моменту набрання судовим рішенням про скасування індивідуального акта законної сили такий індивідуальний акт утрачає юридичне значення і не породжує будь-яких юридичних наслідків, за виключенням тих, що пов`язані з його скасуванням. Чинність індивідуального акта, скасованого рішенням суду, яке набрало законної сили, не залежить від волі суб`єкта владних повноважень, який його прийняв, чи волі інших осіб.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.04.2025 року у справі №320/17940/24, від 19.11.2024 року у справі № 280/5449/24.

Отже, з метою забезпечення остаточного вирішення спору по суті та виконання завдання адміністративного судочинства, з метою забезпечення ефективної можливості застосування інституту судового контролю, для досягнення правової визначеності в спірних правовідносин для всіх учасників таких відносин наявні правові підстави для зобов`язання відповідача вчинити дії, що зумовлені скасуванням виконавчого документа та постанови про відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання.

Щодо вимоги про відшкодування безпідставно стягнутих коштів суд зазначає, що фактично відповідне питання вирішено шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, зумовлені скасуванням спірних постанов, в зв`язку з чим підстави для окремого задоволення відповідної вимоги відсутні.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

В даній справі позивачем заявлено наступні позовні вимоги:

1) визнання протиправною та скасування постанови відповідача-2 про стягнення виконавчого збору є майновою вимогою, розмір судового збору складає 1026121,15 (сума стягнення за постановою) * 1% = 10261,21 грн;

2) визнання протиправною та скасування постанови відповідача-1 про відкриття виконавчого провадження є немайновою вимогою, розмір судового збору складає 2684,00*0,4= 1073,60 грн;

3) вимоги про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів мають похідний характер та не є самостійними об`єктами справляння судового збору.

Отже, за подання цього позову позивач мав сплатити 10261,21+1073,60=11334,81 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 12408,41 грн, що підтверджується платіжним документом від 21.12.2023 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів в тих частинах, в яких постанова кожного (з урахуванням правонаступництва) з них вплинула на ставку судового збору за подання цього позову.

При цьому сума 1073,60 грн є надмірно сплаченою та може бути повернута позивачу за його клопотанням у відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49101, м. Дніпро, Старокозацька, 56, ), до відповідача-2: Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 73, ) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеди Михайла Валентиновича від 14.03.2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору, що постановлена в рамках виконавчого провадження №30311157.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Циганко Олександра Васильовича від 26.09.2013 року про відкриття виконавчого провадження №40020233.

Зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити усі необхідні дії для закінчення виконавчого провадження №40020233, а також вжити пов`язаних з цим заходів, в тому числі щодо зняття накладених в ході здійснення виконавчого провадження обтяжень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49101, м. Дніпро, Старокозацька, 56, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 73, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 10261,21 гривень (десять тисяч двісті шістдесят одна гривня 21 копійка).

Рішення суду набирає законної сили та може бути оскаржене відповідно до положень статей 255, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений і підписаний 09 вересня 2025 року.

Суддя Н.В. Боженко