Справа № 140/10114/25
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

09 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/10114/25
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі також відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та соціальної підтримки, в якому просить суд:

1) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_4 з мобілізації ОСОБА_1 до досягнення ним 25-річного віку;

2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 утриматись від вчинення дій з мобілізації ОСОБА_1 та анулювати отриману ним 04.09.2025 повістку № 1202 про призов на військову службу по мобілізації.

Одночасно з позовом подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони посадовим/службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі також ІНФОРМАЦІЯ_5 ) вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) на військову службу під час мобілізації та його переміщення для проходження військової служби до військової частини (навчального центру) до набрання законної сили судовим рішенням в цій адміністративній справі.

Заява обґрунтована наступним.

04.09.2025 працівником ТЦК у приміщені ТЦК було вручено повістку повістку № 1202, згідно якої позивачу належить з`явитись 26.09.2025 за адресою АДРЕСА_1 для призову на військову службу по мобілізації, тобто працівником ТЦК було видано повістку для призову на військову службу по мобілізації особі, яка на момент її вручення не була військовозобов`язаною.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни України, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників, та які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку.

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

- призовники - особи, які взяті на військовий облік;

- військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Таким чином, до досягнення 25-річного віку, позивач відноситься до категорії призовників, та не може бути взятий на облік як військовозобов`язаний, а отже і не може бути призваний на військову службу по мобілізації.

На момент вручення повістки, а саме 04.09.2025 позивачу виповнилося лише 24 роки (дата народження -25.09.2000 безпосередньо вказана у повістці), що згідно частини дев`ятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» означає, що позивач є призовником а не військовозобов`язаним, тому дії представника ТЦК, який вручив повістку для призову на військову службу по мобілізації особі, яка не є військовозобов`язаною не відповідають приписам чинного законодавства, а відтак такі дії з вручення мені позивачу повістки є явно протиправними та незаконними.

Беручи до уваги те, що позивачу лише була вручена повістка про мобілізацію, є обґрунтовані підстави вважати, що до ухвалення рішення за адміністративним позовом уже може бути сформований наказ про призов позивача, винесення якого у свою чергу значно ускладнить, або, взагалі, унеможливить захист порушений прав, свобод та законних інтересів позивача, а саме право не бути мобілізованим до досягнення 25- річного віку.

Тому з огляду на вказане вище логічним є висновок, що для належного захисту прав позивача до вирішення спору по суті адміністративний позов має бути забезпечено шляхом заборони посадовим/службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_6 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та його переміщення для проходження військової служби до військової частини (навчального центру) до набрання законної сили судовим рішенням в цій адміністративній справі.

Заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи на підставі частини першої статті 154 КАС України.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, вважає, що вказана заява не підлягає до задоволення з огляду на таке.

За змістом частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини четвертої статті 150 КАС України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

З огляду на приписи наведеної статті, небезпека заподіяння шкоди до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.

У статті 151 КАС України визначено виключний перелік видів забезпечення позову. Позов може бути забезпечено, зокрема забороною відповідачу вчиняти певні дії.

При цьому, відповідно до частини другої статті 151 КАС України, суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд відмічає, що за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього тимчасового судового захисту.

Метою його запровадження є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

При цьому, суд зазначає, що тягар доказування наявності обставин, що є підставою для застосування судом заходів забезпечення позову лежить на заявнику.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вживати дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації позивач вказує на два моменти:

· очевидна протиправність дій відповідача, щодо вручення повістки позивачу до досягнення ним 25-річного віку;

· порушення права позивача не бути мобілізованим до досягнення 25-річного віку.

Оцінка законність дій відповідача щодо вручення повістки є предметом дослідження при вирішенні справи по суті, відтак складають предмет позову у справі.

Відтак, застосування заходів забезпечення позову з підстав незаконності дій відповідача за своїм змістом є задоволенням позовних вимог, а тому не можуть бути підставами для застосування таких заходів.

При цьому суд, зважає на те, що позивачем не наведено достатніх та переконливих доказів на обґрунтування очевидності незаконних дій відповідача.

Щодо необхідності захисту права позивача не бути мобілізованим до досягнення 25-річного віку, суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто 25 років позивачу виповнюється 25 вересня 2025 року.

До заяви позивачем додано копію повістки № 1202 виданої ІНФОРМАЦІЯ_8 04.09.2025, згідно якої позивачу належить з`явитись за адресою за адресою АДРЕСА_1 для призову на військову службу по мобілізації 26 вересня 2025 року, тобто після того як позивачу виповниться 25 років.

Таким чином, доводи позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком призов позивача на військову службу до досягнення ним 25-річного віку суперечать фактичним обставинам справи.

Зважаючи на наведене суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на обґрунтування існування небезпеки заподіяння реальної шкоди правам та інтересам заявника у разі невжиття судом заходів забезпечення позову, про які він просить.

Відтак, в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити в зв`язку із її необґрунтованістю.

Керуючись статтями 150-154, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Судя Ф. А. Волдінер