Справа № 120/10929/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 вересня 2025 р. Справа № 120/10929/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці у письмовому провадженні клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 120/10929/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач допустив протиправні дії щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 20.05.2023 по 27.08.2024 та грошової допомоги для оздоровлення за 2023-2024 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2023, 01.01.2024.

Згідно з ухвалою суду від 11.08.2025 розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

19.08.2025 до суду надійшла заява відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем процесуального строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 21.08.2025 представнику позивача встановлено строк для висловлення (письмово) своїх доводів, міркувань або заперечень щодо зазначеного клопотання військової частини НОМЕР_1 .

22.08.2025 до суду надійшли заперечення представника позивача на заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 09.09.2025 у задоволенні відповідного клопотання відмовлено.

08.09.2025 до суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у цій адміністративній справі.

Відповідач зазначає, що позов ОСОБА_1 у справі № 120/10929/25 фактично дублює вимоги, які вже були предметом розгляду у справі № 120/13638/24, за наслідками розгляду якої ухвалено рішення від 19.12.2024, яке набрало законної сили і яким врегульовано спір між цими ж сторонами.

Відповідач зауважує, що у попередній справі, як і в цій справі, позивач оскаржував дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення без урахування прожиткового мінімуму, а також просив зобов`язати військову частину провести перерахунок та виплату недоплаченого грошового забезпечення. Аналогічні вимоги заявлені у новому позові. Відмінність полягає лише у визначених часових межах: у справі № 120/13638/24 позовні вимоги охоплювали період 2020-2023 роки, тоді як у новій справі позивач визначив період 2023-2024 роки.

На думку відповідача, подібне розділення єдиного спору на окремі часові відрізки не створює нового предмета чи підстави позову. Фактична та правова основа вимог у двох справах є однаковою: позивач посилається на ті ж самі обставини, застосування одних і тих же нормативних положень та наявність тих самих порушень.

Відтак відповідач просить суд закрити провадження у справі № 120/10929/25 на підставі положень п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Вирішуючи заявлене відповідачем клопотання про закриття провадження у справі, суд керується такими мотивами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, зазначеними вище нормами регламентовано неможливість повторного розгляду справи за умови набрання законної сили рішення у тотожному спорі

У практиці Верховного Суду, сформульованій зокрема у постанові від 30.04.2020 у справі № 813/4138/17, від 26.05.2020 у справі № 805/1963/17-а, від 16.07.2020 у справі № 182/3773/15-а, зазначається, що умовами застосування такої підстави для закриття провадження у справі є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду (про відмову у відкритті провадження чи закриття провадження); набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих самих підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суд не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.

Підстава позову це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відтак, після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02.03.2023 справі № 480/4772/20.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Так, з відомостей автоматизованої комп`ютерної системи "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.12.2024 у справі № 120/13638/24 визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 по 30.04.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок його грошового забезпечення з 29.01.2020 по 30.04.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти, та провести виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Втім, порівняльний аналіз позовних заяв у справах № 120/13638/24 та № 120/10929/25 свідчить про те, що справи хоча й стосуються спору між одними й тим сторонами, однак не є тотожними, оскільки відрізняються предметом позову та часовими межами спірних правовідносин.

Зокрема, у справі № 120/13638/24 суд досліджував правомірність дій військової частини НОМЕР_1 при нарахуванні та виплаті позивачу грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення за період з 29.01.2020 по 30.04.2023. У новій же справі за № 120/10929/25 позивач оскаржує аналогічні дії відповідача, але вже щодо іншого періоду з 20.05.2023 по 27.08.2024, тобто після завершення періоду, охопленого попереднім судовим рішенням.

Таким чином, хоча обидві справи стосуються тих самих сторін і загального питання порядку визначення розміру грошового забезпечення, вони не є тотожними в розумінні норм п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки предметом судового розгляду є різні часові проміжки, що зумовлює виникнення нових самостійних вимог. Попереднє рішення суду не поширює своїх правових наслідків на подальші періоди, а отже не виключає права позивача звернутися до суду за захистом у межах нових правовідносин.

Крім того, новий спір виник унаслідок того, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, яке залишине без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, пункт 2 Постанови КМУ № 481 було визнано протиправним і нечинним, що суттєво змінило правове регулювання спірних відносин та надало позивачу правові підстави для звернення до суду.

Ураховуючи наведене, суд доходить висновку, що позов у справі № 120/10929/25 не є ідентичним позову у справі № 120/13638/24, у ньому відсутня тотожність предмета та підстав позову, а тому відсутні й передбачені п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України підстави для закриття провадження.

Відтак у задоволенні клопотання відповідача належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 238, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі № 120/10929/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Ухвала складена та підписана 09.09.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович