Справа № 644/6131/25
Суддя: Бабенко Ю. П.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя Бабенко Ю. П.
Справа № 644/6131/25
Провадження № 2-а/644/187/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року Індустріальний районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря Книшенко А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа- Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі адвоката Іванова О.А. звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову від 23.03.2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Харкові № 608-1п по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі просить закрити. Також просить стягнути на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 23 березня 2025 року відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Харкові була складена Постанова №608-1п про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000 грн. З постановою позивач не згоден, оскільки повістку позивач не отримував. 13.03.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, що вбачається із самої постанови. Цього ж дня позивача було мобілізовано, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 , який видано 13.03.2025 року. В військовому квитку зазначено, що ВЛК позивач пройшов 13.03.2025 року, взято було на облік в ІНФОРМАЦІЯ_3 13.03.2025 року та знято цього ж дня 13.03.2025 року в зв`язку із мобілізацією. В військовому квитку зазначено, що датою зарахування до військової частини НОМЕР_2 є 16.03.2025 року. 19.03.2025 року він почав проходити курс базової загальновійськової підготовки, при цьому постанова відносно нього була складена 23.03.2025 року. Бути присутнім під час розгляду адміністративної справи він фізично не міг. Відповідно до статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин проходження військової служби особою, щодо якої розпочато провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу. Стаття 247 КУпАП була доповнена частиною 10 на підставі Закону України № 4316-IX від 13.03.2025 року. В перехідних положеннях цього закону зазначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Таким чином, оскільки він був мобілізований 13.03.2025 року, то під час ухвалення відносно нього оскаржуваної постанови №608-1п від 23.03.2025 року, провадження по справі підлягало закриттю на підставі ч. 10 ст. 247 КУпАП, що в порушення вимог чинного законодавства не було зроблено відповідачем. Вважає, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідачем не доведена, оскільки відсутні будь-які докази того, що він був належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 13.03.2025 року йому не були надані для ознайомлення належні докази того, що зазначена вище повістка може вважатися такою, як належно врученою. У ІНФОРМАЦІЯ_5 під час ухвалення оскаржуваної постанови були відсутні належні докази вчинення ним адміністративного правопорушення, в постанові не має посилань на ці докази.

Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просить залишити постанову №608-1п від 23.03.2025 року без змін, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити в повному обсязі. В відзиві зазначено, що 04.02.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 було направлене електронне звернення до Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області щодо ОСОБА_1 , як особи яка не прибула вчасно за повісткою. Так, 13.03.2025 року відносно ОСОБА_1 уповноваженою на те особою ІНФОРМАЦІЯ_2 був складений протокол №608-1 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 статті 210-1 Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). У протоколі зазначено: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. При складанні адміністративного протоколу були дотримані норми КУпАП щодо процедури розгляду адміністративної справи, роз`яснено ст.63 Конституції України, його права, передбачені ст. 268 КпАП. Позивач написав пояснення, отримав особисто другий примірник протоколу, про що особисто поставив свій підпис. До матеріалів адміністративної справи долучені повістка №1964030, опис вкладення. Громадянина ОСОБА_1 було своєчасно сповіщено про місце і час розгляду справи, про що зазначено в протоколі та засвідчено його власним підписом. З метою реалізації права на захист та можливості взяти участь в засіданні, висловити заперечення, надати докази тощо, розгляд справи був призначений на 23.03.2025. 23.03.2025 року о 15 годині 00 хвилин відбувся розгляд справи про адміністративне правопорушення, скоєне громадянином ОСОБА_1 . На розгляд справи позивач не з`явився, про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Клопотань щодо переносу розгляду справи від позивача не надходило. Від імені ІНФОРМАЦІЯ_1 справу про адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП розглядав начальник підполковник ОСОБА_2 . Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся у відповідності до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення. Під час розгляду були з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи відповідно до вимог КУпАП, зокрема встановлено, що громадянин ОСОБА_1 не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_7 , чим вчинив адміністративне правопорушення, встановлено його вина та обставини скоєного правопорушення під час дії особливого періоду в умовах воєнного стану. В поданому до суду відзиві представник ІНФОРМАЦІЯ_1 просив розглянути справу без участі сторони відповідача.

Представник третьої особи - Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав відзив, в якому просить позовну вимогу про скасування постанови розглянути в межах чинного законодавства. Повідомив, що на даний час державним виконавцем здійснюється примусове виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач та його представник в судове засідання не прибули, в поданому позові представник просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника.

Судом встановлено, що 13.03.2025 року офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_8 складено протокол про адміністративне правопорушення № 608-1 стосовно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 13.03.2025 року о 12.09 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку і мобілізацію. В протоколі зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 військовозобов`язаному ОСОБА_1 поштовим зв`язком АТ «Укрпошта» була направлена повістка №1964030, яка сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервистів, за місцем його реєстрації (проживання), а саме: АДРЕСА_1 , про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 25.01.2025 року о 14.00 год. для уточнення даних. Вищезазначена повістка № 1964030 була повернута до ІНФОРМАЦІЯ_7 . В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 був оповіщений належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 25.01.2025 року о 14.00 год., однак у вказаний час не з`явився, про поважні причини неявки не повідомив, чим порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

23.03.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову №608-1П, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і накладено штраф в розмірі 17000 грн. Копію постанови направлено ОСОБА_1 поштою. Згідно оскаржуваної постанови, 13.03.2025 року о 12.09 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку і мобілізацію. ІНФОРМАЦІЯ_6 військовозобов`язаному ОСОБА_1 поштовим зв`язком АТ «Укрпошта» була направлена повістка №1964030, яка сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервистів, за місцем його реєстрації (проживання), а саме: АДРЕСА_1 , про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 25.01.2025 року о 14.00 год. для уточнення даних. Вищезазначена повістка № 1964030 була повернута до ІНФОРМАЦІЯ_7 . Відповідно до п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, який затверджений постановою КМУ від 16.05.2024 року №560, вбачається, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розсліду вальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних. Таким чином, ОСОБА_1 був оповіщений належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на 25.01.2025 року о 14.00 год., однак у вказаний час до ІНФОРМАЦІЯ_7 не з`явився, про поважні причини неявки не повідомив, чим порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (у т.ч. передбачені ст.ст. 210, 210-1 КУпАП).

Згідно ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 280 КУпАП , орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною 3 цієї статті - за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній з 18.05.2024 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024№ 3633-ІХ), у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності позивач зазначав, що повістку № 1964030 він не отримував, а тому твердження відповідача про належне повідомлення є помилковим.

Отже, питанням, яке підлягає з`ясування у даному випадку, є питання щодо здійснення відповідачем належного виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена «Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

Відповідно до п. 28 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Зокрема, підпунктом 2 п. 41 вказаного Порядку, визначено, що належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Відповідно до п. 82 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 15 березня 2009 року, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою "Повістка ТЦК" під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК", працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Враховуючи, що у оскаржуваній постанові було зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 військовозобов`язаному ОСОБА_1 поштовим зв`язком АТ «Укрпошта» була направлена повістка №1964030, яка сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем його проживання (перебування), а саме АДРЕСА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 25.01.2025 року о 14.00 год для уточнення даних та вищезазначена повістка була повернута до ІНФОРМАЦІЯ_7 , судом в ході розгляду справи було досліджено надані з відзивом на позовну заяву докази вищезазначеного.

Так, представником відповідача в якості доказу законності оскаржуваної постанови було надано суду копію повістки №1964030 адресату ОСОБА_1 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 25.01.2025 року о 14.00 год., опис вкладення до рекомендованого поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 з датою документу в описі - 15.01.2025 року. При цьому, наданий трекінг АТ «Укрпошти», який був долучений до відзиву, стосується відстеження отримання адресатом постанови за наслідком розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, доказів відправки повістки ОСОБА_1 , підтвердження її фактичного направлення, отримання чи відмови в отриманні, причини повернення, суду відповідачем не надано. Надані до відзиву копії документів дані обставини не підтверджують. Під час складання постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності даним обставинам належна оцінка не була надана. В оскаржуваній постанові зазначено лише, що повістка №1964030 була повернута до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

ОСОБА_1 посилається в позові на те, що відсутні будь-які докази того, що він був оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 , відсутні докази того, що повістка може вважатися такою, що належно вручена. У ІНФОРМАЦІЯ_2 при ухваленні постанови були відсутні належні докази вчинення ним адміністративного правопорушення.

Суд бере до уваги, що суду не надано доказів того, що ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 поштовим зв`язком АТ «Укрпошта» фактично була направлена повістка №1964030 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 25.01.2025 року о 14.00 год., що вищезазначена повістка № 1964030 була повернута до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Після введення номеру поштового відправлення - 812, який зазначено в описі вкладення, що наданий відповідачем, до Трекінгу на сайті Укрпошти і відстеження цього трекінгу, з`являється інформація про те, що дані про відправлення за номером 812 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Представником відповідача суду не було надано рекомендований лист з позначкою Повістка ТЦК з відповідними відмітками на ньому Укрпошти, який направлявся ОСОБА_1 , та який повернувся неврученим. Крім того, суду відповідачем не надано трекінг Укрпошти, з якого б було видно, чи був вручений рекомендований лист з позначкою Повістка ТЦК ОСОБА_1 , а якщо не був вручений, то з якої причини. Суд позбавлений можливості встановити, що рекомендований лист з позначкою Повістка ТЦК (повістка № 1964030) був повернутий до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Таким чином, відповідачем не доведено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 військовозобов`язаному ОСОБА_1 поштовим зв`язком АТ «Укрпошта» була направлена повістка №1964030 за адресою:: АДРЕСА_1 , про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 25.01.2025 року о 14.00 год. для уточнення даних і що повістка № 1964030 була повернута до ІНФОРМАЦІЯ_7 з відміткою про відмову отримати поштове відправлення, чи відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання, як це визначено в п.41 Порядку № 560.

Отже, відсутні докази належного підтвердження оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 25.01.2025 року о 14.00 годин.

У ч. 3 ст. 62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оскільки позивач заперечує порушення ним вимог ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а доказів вчинення ОСОБА_1 відповідного адміністративного правопорушення відповідачем не надано, у той час як доказування (а так само обвинувачення) не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови, оскільки викладені у ній обставини належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, не підтверджені.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки містить лише опис обставин, які визнані відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а наявні в матеріалах справи докази у сукупності не підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що відповідач не доказав правомірності свого рішення, а тому відповідно до вимог п. 1 ст. 247, ст. 293 КУпАП, суд скасовує вказану постанову і закриває провадження у справі.

Посилання позивача на проходження ним військової служби, наслідком чого відповідно до п. 10 ст. 247 КУпАП розпочате провадження щодо нього підлягає закриттю, суд вважає необґрунтованим.

Статтю 247 КУпАП доповнено пунктом 10 на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення механізмів притягнення осіб до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який набрав чинності 17.04.2025 року.

Положеннями п. 10 ч. 1 ст. 247 КУПАП України у чинній редакції передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: проходження військової служби особою, щодо якої розпочато провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу.

Таким чином, провадження відносно ОСОБА_1 розпочато з моменту складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення 13.03.2025 року, постанова щодо нього винесена 23.03.2025 року, тоді як вказаний Закон набрав чинності 17.04.2025 року. Тобто, на час складення протоколу і винесення постанови вказана норма закону ще не діяла.

Позивач у відповідності до ст. 132 КАС України просить вирішити питання щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. та витрат на оплату судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст. 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

На підтвердження даних витрат позивачем надано суду копію договору від 04.07.2025 року про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Івановим О.А.; додаток № 1 до договору від 04.07.2025 року; попередній розрахунок послуг з надання правничої допомоги, в якому сторони дійшли згоди, що фіксований розмір гонорару становить 10000 грн.; довідку від 04.07.2025 року про оплату юридичних послуг адвоката; акт виконаних робіт, засвідчений підписами адвоката та клієнта.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн., які сплачені позивачем, є обґрунтованими, доведеними та співмірними по відношенню до складності справи, наданих послуг, пропорційними до обсягу наданих послуг.

При цьому, суд бере до уваги, що до суду не надходило клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу у відповідності до ч.6 ст.134 КАС України, і що відповідачем не доведено неспівмірність витрат.

Крім того, позивач поніс витрати на оплату судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп., а тому ці витрати підлягають стягненню на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72-78, 132, 134, 139, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову №608-1п від 23.03.2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп., судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., а всього 10605 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 08.09.2025 року.

СУДДЯ: