Справа № 380/5784/25
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 рокусправа № 380/5784/25

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді Потабенко В.А.,

за участі секретаря судового засідання Согор А.Н.,

за участі:

представника позивача Кавалець Л.П., згідно договору,

представника відповідача Твердовської У.М., згідно наказу,

представник третьої особи не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог Львівська міська рада, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС у Львівській області, відповідач) з вимогами:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення від 02.05.2023 №1-1305 на суму 11948,04 грн.; податкове повідомлення - рішення від 12.06.2024 №2-1305-UА0025047 на суму 28830,75 грн.; податкове повідомлення - рішення від 12.06.2024 №2-1305-UА0025047 на суму 8210,45 грн.; податкове повідомлення - рішення від 12.06.2024 №2-1305-UА0025047 на суму 19811,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вказаними податковими повідомленнями-рішеннями визначено їй податок на нерухоме майно нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на території зареєстрованого ринку ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний». Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Так, відповідно до п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках. Аналіз п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України свідчить, що однією з істотних умов для звільнення від оподаткування відповідно на підставі цього пункту є ознака місця здійснення діяльності власником нерухомого майна в малій архітектурній формі та на ринку. Згідно п. 2 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 57/188/84/105 від 26.02.2002 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.03.2002 за № 288/6576, ринком вважається суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій. За вказаного правового регулювання, умова податкової пільги «на ринках» може поширюватися на об`єкти нерухомості, які є об`єктом права власності суб`єктів господарювання, що утворені та зареєстровані в установленому порядку як ринки і належать до категорій суб`єктів господарювання малого та середнього бізнесу. Позивач вважає, що належні їй на праві власності нежитлові приміщення у торговому центрі «Привокзальний», АДРЕСА_1 , розміщені на ринку. Вказане підтверджують документи виконавчого органу Львівської міської ради, які визначають статус торгового центру «Привокзальний» як ринку, а саме: дозвільні документи на розміщення об`єкту торгівлі на ринку, затверджені паспорти об`єкту ринкового господарства та акт введення в експлуатацію ринку. Отже, вказані нежитлові приміщення є об`єктами нерухомості, які призначені для торгівлі непродовольчими товарами та використовуються для ведення підприємницької діяльності на території ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний», тому не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Більше того, згідно ухвали Львівської міської ради № 1075 від 08.07.2021 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» у податковий період 2022 року встановлена нульова ставка податку на нерухоме майно для критих ринків, павільйонів та залів для ярмарків (код 1230.2). таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято неправомірно. В зв`язку з чим позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 31.03.2025 відкрито загальне позовне провадження у адміністративній справі.

18.04.2025 за вх. № 32938 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебували об`єкти нерухомого майна, нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлові приміщення 68-104, 115-116, 124 в будівлі під літ. «Ж-1»; 105-113 в будівлі під літ. « 31-1», загальною площею 340,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , частка 36/100; нежитлові приміщення в будівлі під літерою Ж'-1»: 152-160; 163-164; 201-217; 248-253; 261-264 загальною площею 591,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , частки 3/100 і 47/100. За нежитлові приміщення , які знаходяться у м. Львові, ставка податку згідно даних ІКС «Податковий Блок» становить 1% від розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного року за 1 кв/м бази оподаткування. Рішення про встановлення ставки приймає територіальна громада на території якої розташовані об`єкти нерухомого майна. Відповідно, ГУ ДПС у Львівській області на підставі п. п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за платежем « 18010300». Згідно з п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування таким податком є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Підпунктом 14.1.129-1 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно до законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі. Водночас, відповідно до п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі - податок на нерухомість), об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках. З аналізу вищенаведеної норми законодавства вбачається, що пільга застосовується за одночасного виконання таких умов: 1) нерухомість має бути нежитловою; 2) нерухомість використовується суб`єктами малого та середнього бізнесу; 3) ці суб`єкти провадять діяльність у малих архітектурних формах (МАФ); 4) а також провадять діяльність на ринках. Згідно ухвали Львівської міської ради від 08.07.2021 № 1075 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2022 рік» ставка податку за нежитлові приміщення становить 1%. Тип об`єктів нерухомості визначається в залежності від його коду за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. До малих архітектурних форм, зокрема, належать: альтанки, павільйони, навіси: вуличні меблі (лавки, лави, столи); огорожі, ворота, грати; декоративна та ігрова скульптура; сходи, балюстради та інші елементи благоустрою, визначені законодавством. У законодавстві України мала архітектурна форма визначається як невелика одноповерхова пересувна споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей, або стаціонарна споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому контуру має площу до 30 м., яка виконується із полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без улаштування фундаментів. Відповідно до Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 №982 «стаціонарна мала архітектурна форма тимчасова одноповерхова споруда соціально-культурного, побутового, торговельного та іншого призначення для провадження підприємницької діяльності висотою не вище ніж 4 метри, що має по зовнішньому контуру площу близько 30 кв. метрів, виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту». Крім того, ч. 2 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Водночас, встановлення віднесення об`єктів нерухомості до тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності та/або малих архітектурних форм обставин є визначальним для застосування п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України у правовідносинах. Також до ГУ ДПС у Львівській області 03.05.2024 надійшов лист від Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (додається), в якому зазначалось, що за результатами аналізу суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на території ринку «Привокзальний», встановлено несплату або не у повному обсязі сплату податку на нерухоме майно до бюджету. Відповідно до вказаного листа просили провести звірку, сформувати та надіслати податкові повідомлення-рішення платникам податків. Серед переліку таких платників була зазначена і ОСОБА_1 . Представник відповідача наголошує, що даний лист заперечує доводи позивача про наявну пільгу у ринку «Привокзальний». У ГУ ДПС у Львівській області відсутня інформація щодо розміщення нежитлових приміщень ОСОБА_1 на території ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний». Тому нульова ставка податку на нерухоме майно, визначена ухвалою Львівської міської ради № 1075 «Про встановлення ставок і пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2022 рік» не може бути застосована при нарахуванні податку за нежитлові приміщення, які перебувають у власності фізичної особи ОСОБА_1 . Позивачкою не надано будь-яких доказів, які підтверджують факт того, що оподатковані об`єкти нерухомості використовувались безпосередньо нею, як суб`єктом малого (середнього) бізнесу під час провадження діяльності у малих архітектурних формах та/або на ринку. Отже, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Львівській області діяло в межах повноважень та спосіб, визначені Податковим кодексом України, тому підстав для скасування даних податкових повідомлень-рішень немає.

05.05.2025 за вх. № 36988 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення. Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебували об`єкти нерухомого майна, нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлові приміщення 68-104, 115-116, 124 в будівлі під літ. «Ж-1»; 105-113 в будівлі під літ. « 31-1», загальною площею 340,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , частка 36/100; нежитлові приміщення в будівлі під літерою Ж'-1 : 152-160; 163-164; 201-217;248-253; 261-264 загальною площею 591,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , частки 3/100 і 47/100. За нежитлові приміщення , які знаходяться у м. Львові, ставка податку згідно даних ІКС «Податковий Блок» становить 1% від розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного року за 1 кв/м бази оподаткування. Рішення про встановлення ставки приймає територіальна громада на території якої розташовані об`єкти нерухомого майна. Відповідно, ГУ ДПС у Львівській області на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за платежем « 18010300». ГУ ДПС у Львівській області було скеровано запит до Львівської міської ради №3149/5/13-01-05-03-06 від 17.03.2025 (вх. №1.8-8255-001 від 19.03.2025), в якому просило повідомити наступну інформацію: чи має ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» юридичний статус ринку?; щодо об`єктів нерухомого майна, які є складовою об`єкта нерухомого майна ринок; про об`єкти нерухомого майна, які знаходяться на території ринку (із зазначенням найменування, призначення і площа будівель та інших споруд); адресою: м. Львів, вид цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться за вул. Федьковича, 34Б. Департамент економічного розвитку Львівської міської ради надав відповідь для ГУ ДПС у Львівській області вх. № 17084/5 від 29.04.2025, у якій зазначено, що юридичний статус ринку визначається не лише наявністю об`єктів торгівлі, а й відповідністю цільового призначення земельної ділянки . Відповідно до ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України використання земельної ділянки має відповідати її цільовому призначенню. У цьому випадку земельна ділянка передана для обслуговування торговельного центру, а не для здійснення ринкової діяльності. Як значиться у даному листі відповідно до рішення Львівської міської ради від 01.07.2016 № 676, серед осіб, яким було передано у користування (в оренду) земельну ділянку (кадастровий номер :06:002:0085) на вул. Ю. Федьковича, 34Б, значиться також ОСОБА_1 , як один із співкористувачів або співвласників. Таким чином, ОСОБА_1 безпосередньо пов`язана із використанням земельної ділянки, однак сам факт її участі у правовідносинах з цією ділянкою не підтверджує законність здійснення діяльності на ній як на ринку. Львівською міською радою чітко зазначено, що об`єкти, які функціонують як торгові центри або магазини, не підлягають класифікації як ринки, навіть якщо там здійснюється торгівля. Ці об`єкти є окремими капітальними спорудами з поштовою адресою. Отже, у випадку ОСОБА_1 , навіть якщо вона здійснює підприємницьку діяльність на території торговельного центру, така діяльність не надає правового статусу ринку в розумінні чинного законодавства. Враховуючи викладене, участь ОСОБА_1 у правовідносинах щодо земельної ділянки не дає підстав вважати об`єкт на АДРЕСА_1 , ринком у розумінні законодавства. Листом №17084/5 від 29.04.2025 Львівська міська рада зазначила, що об`єкти нерухомого майна, які розміщені за адресою Ю. Федьковича, 34Б, класифіковані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як нежитлові приміщення в розрізі власників приміщень.

07.05.2025 за вх. № 37794 від позивача надійшла відповідь на відзив. Матеріалами справи підтверджується право власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення 68-104, 115-116, 124, 152-160, 163-163, 201-217, 248-253, 261-264 в будівлі під літ. «Ж-1», 105-113 в будівлі під літ. « 31-1» за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане не заперечується і відповідачем. Відповідно до акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення будівлі складаються з торгових рядів, на яких знаходяться павільйони, перший поверх - 38 штук та другий поверх - 128 штук. Тобто цільове призначення вказаних приміщень є здійснення торгівлі непродовольчими товарами. Для обслуговування торговельного центру за вказаною адресою орган місцевого самоврядування в особі Львівської міської ради передав у 2016 році земельну ділянку площею 0,4974 га терміном на 10 років. 11.09.2007 торговий центр «Привокзальний» одержав від Львівської міської ради дозвіл №5-2359 на розміщення об`єкта ринкового господарства із погодженням режиму роботи. На підставі вказаної документації торговий центр Привокзальний» одержав у 2021 році у Львівській міській раді паспорт об`єкту ринкового господарства і кожного року такий паспорт продовжувався, про що свідчать також долучені до матеріалів справи і копії дозволів Департаменту економічної політики Львівської міської ради на здійснення торговельної діяльності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (право власності від останніх на даний перейшло до ОСОБА_1 ) у вищевказаних приміщеннях, де вказано: торгівля непродовольчими товарами м. Львів, вул. Федьковича, 34Б, нежитлові приміщення 68-104, 115-116, 124, 152-160, 163-163, 201-217, 248-253, 261-264 в будівлі під літ. «Ж-1». 105-113 в будівлі під літ. « 31-1» (ринок ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний»). Тому, доводи відповідача про ненадання позивачем доказів, що спірні приміщення знаходяться на ринку Торговий центр «Привокзальний» є безпідставними. Також не заслуговують уваги доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів здійснення господарської діяльності у вказаних приміщеннях. Оскільки адреса: м. Львів, вул. Федьковича, 34Б, є основним робочим місцем ОСОБА_1 та її найманих працівників. Відповідно до звітів форми №20-ОПП, які подавались ОСОБА_1 у податкову службу, місцем її діяльності значиться адреса: м. Львів, вул. Федьковича, 34Б та АДРЕСА_2 . Звертає увагу суду, що по об`єктах нерухомості ОСОБА_1 за адресою: м. Львів, вул. Горської, 2, також був нарахований податок на нерухоме майно, однак такий був анульований податковою службою як незаконний за заявою ОСОБА_1 . Тому всі вказані нежитлові приміщення ОСОБА_1 є об`єктами та нерухомості, які призначені для торгівлі непродовольчими товарами, і використовуються для ведення підприємницької діяльності на території ринку. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, така нерухомість не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Також слід врахувати, що згідно ухвали від 08.07.2021 №1075 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» в податковий період 2022 року встановлена нульова ставка податку на нерухоме майно для критих ринків, павільйонів та залів для ярмарків (код 1230.2). Отже, відповідач протиправно прийняв спірні податкові повідомлення-рішення. Вказані факти також встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2024 у справі № 380/9013/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2025, в якій предметом спору було визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.03.2023, та рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 у справі № 380/6782/23 та від 14.02.2025 у справі № 380/18576/24, які також набрали законної сили.

Протокольною ухвалою від 07.05.2025 суд залучив до участі в справі як третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог Львівську міську раду.

17.05.2025 за вх. № 41675 від відповідача надійшли додаткові пояснення, згідно з якими ГУ ДПС у Львівській області було скеровано запит до Львівської міської ради від 25.04.2025 №4766/5/13-01-05-06, в якому ГУ ДПС у Львівській області просило повідомити наступну інформацію: чи має ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» юридичний статус ринку?; щодо об`єктів нерухомого майна, які є складовою об`єкта нерухомого майна ринок?; про об`єкти нерухомого майна, які знаходяться на території ринку (із зазначенням найменування, призначення і площа будівель та інших споруд); вид цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Федьковича, 34Б; чи ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» () та ТзОВ «Привокзальний ринок» () володіють об`єктами ринкового господарства (ринками), що можуть мати пільгу зі сплати податку на нерухоме майно згідно п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. На адресу ГУ ДПС у Львівській області надійшла відповідь Львівської міської ради вх. №19052/5 від 15.05.2025, у якій зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 № 868 об`єкти торгівлі, які функціонують як гіпермаркети, торговельні центри, універмаги, універсами, супермаркети, міні-маркети, магазини, крамниці, є відокремленими капітальними спорудами та мають окрему поштову адресу, до ринків не належать. Класифікації об`єктів нерухомого майна, які розміщені за адресою: Ю.Федьковича,34Б, визначені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як нежитлові приміщення в розрізі власників приміщень.

21.05.2025 за вх. № 42403 від позивача надійшли додаткові пояснення. Як вже було зазначено у позовній заяві, зазначені вище належні позивачу нежитлові приміщення є складовою частиною об`єкта торгівлі ринку - ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний», що на вул. Федьковича, 34Б у м. Львові. Згідно з даними технічного паспорта на будівлю літ «Ж-1» та літ « 31-1» належні позивачу нежитлові приміщення є торговими павільйонами та адміністративно- торговими приміщеннями, які використовуються позивачем для здійснення господарської діяльності, та в сукупності з іншими нежитловими приміщеннями та будівлями складають об`єкт торгівлі - ринок ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний». Також, згідно з долученими позивачем до позовної заяви копіями паспортів об`єкту ринкового господарства за 2021, 2022 та 2023 роки, погодженими Львівською міською радою, ринок ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» по вул. Федьковича, 34Б у м. Львові класифікується як змішаний критий ринок. Паспортизація ринків м. Львова була запроваджена розпорядженням Львівської міської ради № 564 від 20.11.2002 «Про паспортизацію ринків м. Львова» і здійснювалася щорічно до 2023 року включно. Зазначене розпорядження втратило чинність відповідно до розпорядження Львівської міської ради №№ 678 від 20.12.2024. Отже, позивач належними та достовірними доказами підтвердив приналежність власних нежитлових приміщень до торговельних будівель, розміщених на ринку, що дає право на пільгу, передбачену п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

30.05.2025 за вх. № 45 від третьої особи надійшли пояснення щодо позову та відзиву. Так, Львівська міська рада заперечує проти позовних вимог. Відповідно до п.п. 10.1.1 п. 10.1 Податкового кодексу України податок на майно належить до місцевих податків, а приписами п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі. Згідно з п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Також повноваження органів місцевого самоврядування щодо встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплені і у ст. 143 Конституції України та п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно з п.п. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України). Згідно з п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Пунктом 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України закріплено порядок встановлення ставок податку зокрема для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, зокрема, ставки податку, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Зокрема, відповідно до п. 24 встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України. На виконання цих повноважень Львівська міська рада прийняла ухвалу №1075 від 08.07.2021 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2022 рік» (зі змінами). Позовні вимоги позивач обґрунтовує п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, відповідно до якого не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках. Позивач стверджує, що вона не повинна сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки здійснює торгівлю на ринку. Проте вказане не відповідає дійсності. Так, основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 №868 «Деякі питання організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків», якою затверджено Положення про основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків. У Положенні під терміном «ринок» розуміється об`єкт торгівлі, на території якого суб`єкт господарювання, що має право на користування чи розпорядження земельною ділянкою, на якій даний об`єкт розташований, організовує та/або забезпечує створення належних умов для провадження торговельної діяльності підприємцями (далі - суб`єкт господарювання). Суб`єкт господарювання повинен мати затверджений відповідним органом місцевого самоврядування план території ринку, в якому зазначається розмір земельної ділянки, інформація про наявність правовстановлюючих документів на неї, кількість торговельних місць та займана ними площа, площа стоянок для транспортних засобів (із зазначенням кількості таких засобів, що можуть розміститися на стоянці), найменування, призначення і площа будівель та інших споруд, розташованих на території ринку. Проте у суб`єктів господарювання немає плану території ринку на вул. Федьковича, 34Б, затвердженого органом місцевого самоврядування, оскільки за цією адресою функціонує не ринок, а торговельний центр. Звертає увагу також на те, що згідно з актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 03.10.2006 в експлуатацію прийнято торгові ряди на першому поверсі, кафе після реконструкції господарських приміщень (1-а черга), торгові ряди на другому поверсі існуючого торгового центру з перукарнею та санвузли (2-а черга) на вул. Федьковича, 34Б. Цей акт затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 20.10.2006 №1186. Отже, в експлуатацію прийнято закінчений будівництвом об`єкт - торговий центр, а не ринок. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 № 868 об`єкти торгівлі, які функціонують як гіпермаркети, торговельні центри, універмаги, універсами, супермаркети, міні-маркети, магазини, крамниці, є відокремленими капітальними спорудами та мають окрему поштову адресу, до ринків не належать. Класифікації об`єктів нерухомого майна, які розміщені за адресою: м. Львів, Ю. Федьковича, 34Б, визначені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як нежитлові приміщення в розрізі власників приміщень. За позивачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності саме на нежитлові приміщення. Ключовим моментом є також цільове призначення земельної ділянки. Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України використання земельної ділянки має відповідати її цільовому призначенню. Відповідно до п. 2 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 року №57/188/84/105 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 березня 2002 року за №288/6576), ринком вважається суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку , функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій. Згідно з ухвалою Львівської міської ради від 01.07.2016 №676 «Про затвердження ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» та гр. гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок та надання земельної ділянки на вул. Ю. Федьковича, 34-б» ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» та громадянам передано земельну ділянку площею 0,4974 га (кадастровий номер :06:002:0085) на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років для обслуговування торговельного центру, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі комерції). 25.10.2016 між Львівською міською радою та ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний», гр. гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 укладено договір оренди землі на вул. Федьковича, 34Б для обслуговування торговельного центру. Отже, Львівською міською радою не відводилася суб`єкту господарювання земельна ділянка для влаштування ринку. Натомість земельна ділянка передана в оренду, в тому числі і позивачці, для обслуговування торговельного центру. Враховуючи наведене, правові підстави для звільнення позивачки від оподаткування на підставі п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України відсутні. Тому податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області є законні, а позовні вимоги - необґрунтовані. У зв`язку з наведеним Львівська міська рада просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

06.06.2025 за вх. № 47096 від позивача надійшли заперечення на пояснення третьої особи, в яких вказує таке. Третя особа у своїх поясненнях зазначає, що згідно з п. 6 Положення про основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 № 868 «Деякі питання організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків» (далі Положення), суб`єкт господарювання повинен мати затверджений відповідним органом місцевого самоврядування план території ринку, в якому зазначається розмір земельної ділянки, інформація про наявність правовстановлюючих документів на неї, кількість торговельних місць та займана ними площа, площа стоянок для транспортних засобів (із зазначенням кількості таких засобів, що можуть розміститися на стоянці), найменування, призначення і площа будівель та інших споруд, розташованих на території ринку. При цьому третя особа вказує, що у суб`єктів господарювання немає плану території ринку на вул. Ю. Федьковича, 34Б, затвердженого органом місцевого самоврядування, оскільки за цією адресою функціонує не ринок, а торговельний центр. Тим не менш, звертаємо увагу суду, що як і постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 № 868 «Деякі питання організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків», так і Правилами торгівлі на ринках, затвердженими наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 №57/188/84/105 (зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 22.03.2002 за №288/6576), саме на органи місцевого самоврядування та місцеві органи державної виконавчої влади покладено обов`язок забезпечити нормативне регулювання, організацію і належні умови діяльності місцевих ринків та їх інвентаризацію і реєстрацію, тоді як станом на сьогодні немає жодного місцевого нормативного акту з цих питань. Вказуючи на відсутність затвердженого плану території ринку за адресою: м. Львів, Ю. Федьковича, 34Б, третя особа не посилається на жоден свій нормативний акт, який би регулював порядок затвердження плану території ринку, вимоги до його оформлення та подання тощо. Єдиним документом, який хоча б якимось чином регулював питання діяльності ринків на території м. Львова, було розпорядження Львівського міського голови від 20.11.2002 № 564 «Про паспортизацію ринків м. Львова». Вказаним вище розпорядженням було запроваджено щорічну паспортизацію ринків м. Львова і лише у 2024 році вказане розпорядження втратило чинність. Як вже було зазначено в позовній заяві, об`єкт торгівлі ринок ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» на вул. Ю. Федьковича, 34Б у м. Львів, відповідно до паспортів об`єкту ринкового господарства за 2021, 2022 та 2023 роки, погоджених третьою особою (Львівською міською радою), класифікувався як змішаний критий ринок. Варто зауважити, що інформація про ринок, передбачена у затвердженому вказаним вище розпорядженням типовому паспорті ринку, включала в себе відомості, зазначення яких згідно з п. 6 Положення вимагалося у плані території ринку: розмір земельної ділянки, інформація про наявність правовстановлюючих документів на неї, кількість торговельних місць та займана ними площа, площа стоянок для транспортних засобів, найменування, призначення і площа будівель та інших споруд, розташованих на території ринку тощо. Крім того, твердження третьої особи про те, що на вул. Ю. Федьковича, 34Б розміщується не ринок, а торговий центр, спростовується дозволом № 5-2359 від 11.09.2007 (копія якого наявна в матеріалах справи), виданим ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» на розміщення об`єкту торгівлі ринку, спеціалізація торгівля непродовольчими товарами. Так само суперечливими є твердження третьої особи щодо необхідності відповідного цільового призначення земельної ділянки, на якій розташовується такий об`єкт торгівлі як ринок. У визначеннях терміну «ринок», наведених в Положенні та у Правилах, нічого не згадується про цільове призначення земельної ділянки: зазначається лише, що суб`єкт господарювання, який створює для продавців і покупців належні умови для провадження торговельної діяльності, повинен мати право користування земельною ділянкою, на якій розміщується ринок. Як підтверджується і самою третьою особою, земельна ділянка на вул. Федьковича, 34Б надана ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» та фізичним особам-підприємцям, в тому числі позивачу, в користування (оренду) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що відповідає вимогам зазначених вище нормативно-правових актів.

25.06.2025 за вх. № 52553 від третьої особи надійшли додаткові пояснення. Так, Львівська міська рада не погоджувала плану ринку на вул. Ю. Федьковича, 34Б в м. Львові, оскільки за цією адресою не функціонує ринок. Представник позивача покликається на паспорти об`єкту ринкового господарства за 2021, 2022, 2023 роки, які, нібито, погоджені третьою особою. Зауважує, що погоджені ці паспорти не третьою особою Львівською міською радою, а управлінням економіки Департаменту економічного розвитку, що є самостійною юридичною особою, яке очевидно вийшло за межі своїх повноважень, оскільки торговельному центру не погоджується паспорт об`єкту ринкового господарства. Більше того, чинним законодавством взагалі не передбачено вимоги щодо паспортизації ринків та обов`язку підприємств або фізичних осіб, які здійснюють господарську діяльність на ринках, мати паспорти ринку. Розпорядження Львівського міського голови від 20.11.2002 №564 «Про паспортизацію ринків м. Львова» втратило чинність на підставі розпорядження міського голови від 20.12.2024 №678. Основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 №868 «Деякі питання організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків». У Положенні під терміном «ринок» розуміється об`єкт торгівлі, на території якого суб`єкт господарювання, що має право на користування чи розпорядження земельною ділянкою, на якій даний об`єкт розташований, організовує та/або забезпечує створення належних умов для провадження торговельної діяльності підприємцями (далі - суб`єкт господарювання). Відповідно до абз. 2 п. 2 Положення об`єкти торгівлі, які функціонують як гіпермаркети, торговельні центри, універмаги, універсами, супермаркети, міні-маркети, магазини, крамниці, є відокремленими капітальними спорудами та мають окрему поштову адресу, до ринків не належать. Згідно з п. 6 Положення суб`єкт господарювання повинен мати затверджений відповідним органом місцевого самоврядування план території ринку, в земельної ділянки, інформація про якому наявність зазначається розмір правовстановлюючих документів на неї, кількість торговельних місць та займана ними площа, площа стоянок для транспортних засобів (із зазначенням кількості таких засобів, що можуть розміститися на стоянці), найменування, призначення і площа будівель та інших споруд, розташованих на території ринку. Відповідно до акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 03.10.2006, який затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 20.10.2006 №1186, в експлуатацію прийнято торгові ряди на першому поверсі, кафе після реконструкції господарських приміщень (1-а черга), торгові ряди на другому поверсі існуючого торгового центру з перукарнею та санвузли (2-а черга) на вул. Федьковича, 34Б. Отже, за адресою вул. Федьковича, 34Б в експлуатацію прийнято та функціонує торговий центр, а не ринок. Відповідно до п. 2 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 №57/188/84/105 (зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.03.2002 за №288/6576), ринком вважається суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку , функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій. Звертає увагу на роз`яснення, що міститься на сайті загальнодоступного довідкового ДПС України (https://if.tax.gov.ua/media-ark/news-ark/879627.html), з якого вбачається, що підставами для застосування положень п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України є одночасне дотримання таких умов, як: реєстрація власника об`єкту нерухомості, як суб`єкта господарювання, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій; створення та розміщення об`єкту нерухомості на функціонування ринку спеціально відведеній для за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці ; на території ринку проводиться діяльність суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу. За інших обставин у власника об`єкту нерухомості будівлі критого ринку виникають податкові зобов`язання зі справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах. Згідно з ухвалою Львівської міської ради від 01.07.2016 №676 «Про затвердження ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» та гр. гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок та надання земельної ділянки на АДРЕСА_1 » ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» та громадянам передано земельну ділянку площею 0,4974га (кадастровий номер :06:002:0085) на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років для обслуговування торговельного центру , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі комерції). 25.10.2016 між Львівською міською радою та ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний», гр. гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 укладено договір оренди землі на АДРЕСА_1 для обслуговування торговельного центру. Відповідно до довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 27.05.2024, виданої відділом Держземагентства у м. Львові, земельна ділянка на АДРЕСА_1 знаходиться в оренді для будівництва та обслуговування торгового центру . Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером :06:002:0085 на АДРЕСА_1 за цільовим призначенням: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; за видом використання земельної ділянки: для обслуговування торговельного центру. Зауважує, що згідно з класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Державного комітету з земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, код КВЦПЗ для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) - 03.10. Разом з тим, код КВЦПЗ земельної ділянки на АДРЕСА_1 - 03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі). Оскільки об`єкт нерухомості, належний позивачці, не розміщений на відведеній для функціонування ринку спеціально за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці, то правові підстави для звільнення від оподаткування на підставі п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України відсутні.

Ухвалою від 25.06.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимог підтримав повністю, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є власником нежитлових приміщень - об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлові приміщення 68-104, 115-116, 124 в будівлі під літ. «Ж-1»; 105-113 в будівлі під літ. « 31-1», загальною площею 340,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , частка 36/100; нежитлові приміщення в будівлі під літерою Ж'-1»: 152-160; 163-164; 201-217; 248-253; 261-264 загальною площею 591,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , частки 3/100 і 47/100.

Вказані обставини не є спірними.

ГУ ДПС у Львівській області було прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 02.05.2023 №1-1305, яким визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік на суму 11948,04 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.06.2024 №2-1305-UА0025047, яким визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік на суму 28830,75 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.06.2024 №2-1305-UА0025047, яким визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік на суму 8210,45 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.06.2024 №2-1305-UА0025047, яким визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік на суму 19811,90 грн.

Як видно з матеріалів справи та підтверджується поясненнями, даними представником ГУ ДПС у Львівській області, вказані податкові повідомлення-рішення було прийнято відповідачем за наслідком отриманого від Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради листа № 2301-вих-63009 від 03.05.2024. Так, у вказаному листі Департамент економічного розвитку Львівської міської ради зазначив, що ним проведено аналіз сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ринками м. Львова. За результатами аналізу суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на території ринку «Привокзальний», даними щодо об`єктів нерухомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виявлено 82 фізичні особи та 5 юридичних осіб, власників нерухомого майна. Станом на 15.04.2024 встановлено, що 73 власники не обліковуються в базі ДПС, щодо 9 власників нарахування податку не здійснюється. Одночасно в листі зазначено, що сумарна кількість об`єктів нерухомого майна, які перебувають у власності складає 134 об`єкти нерухомого майна із загальною площею - 10859,2 кв.м. Відповідно до інформації департаменту фінансової політики Львівської міської ради податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 не сплатили або сплатили не у повному обсязі (орієнтовні надходження за 2023 рік до бюджету Львівської МТГ очікувано складали б поступлення у сумі 495563,30 грн). Враховуючи наведене вище, Департамент економічного розвитку Львівської міської ради просив провести звірку даних по кожному платнику податків на предмет правильності нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. У випадку виявлення платників, які не сплачують чи сплачують не у повному обсязі податок внести їх у базу даних ДПС України АС «Податковий блок», сформувати та надіслати ППР або ж повідомити про причини відсутності нарахування.

За наслідками адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, ДПС України рішенням від 04.03.2025 № 6155/6199.00-06-01-02-06 скаргу ОСОБА_1 залишила без задоволення.

Позивач не погоджується із податковими повідомленнями-рішеннями, зазначеними вище, а, відтак, звернулась з цим позовом до суду. При цьому позивач вважає, що нею дотримано визначені Податковим кодексом України сукупні умови щодо застосування до неї передбаченої п.п «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Так, належні позивачу на праві власності приміщення у торговому центрі «Привокзальний», АДРЕСА_1 , є нежитловими, розміщені на ринку та використовуються для ведення підприємницької діяльності на території ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний».

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до вимог п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

У відповідності з вимогами п. 8.3 ст. 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п.п. 10.1.1 п. 10.1 ПК України податок на майно належить до місцевих податків, а приписами пункту 10.3 статті 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Також повноваження органів місцевого самоврядування щодо встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплені і у ст. 143 Конституції України та п. 24 ч. 1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно з п.п. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Згідно з п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Пунктом 266.5 ст. 266 ПК України закріплено порядок встановлення ставок податку зокрема для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, зокрема, ставки податку, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Зокрема відповідно до п. 24 встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Так, в порядку ст. 266 ПК України Львівською міською радою для нарахування майнових податків та для використання в роботі на адресу Головного управління ДПС у Львівській області було скеровано ухвалу від 08.07.2021 №1075 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки». Згідно ухвали місцевого органу в податковий період 2022 року встановлена нульова ставка податку на нерухоме майно для критих ринків, павільйонів та залів для ярмарків (код 1230.2).

Підпунктом 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з абз. 1 п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених ст. 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Ставка податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються в залежності від місця розташування та типів таких об`єктів нерухомості (п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України), а об`єкт оподаткування залежить від виду діяльності та типу будівель чи споруд за ДК 018-2000 (п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах №826/1338/17 та №500/90/19, які у відповідності до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд враховує під час вирішення цієї справи.

Положеннями п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема, належать об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Отже, застосування п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі дотримання таких обов`язкових умов: об`єктний склад - об`єкти нежитлової нерухомості; суб`єктній склад - суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу; місце проведення діяльності - у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Суд зазначає, що приписи п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України свідчать про те, що законодавець у кожному підпункті (від «а» до «л») передбачив чіткі умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню.

Аналіз п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України свідчить, що однією з істотних умов для звільнення від оподаткування відповідно на підставі цього пункту є ознака місця здійснення діяльності власником нерухомого майна - в малій архітектурній формі та на ринку.

Саме така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 21.12.2022 у справі №520/4333/2020.

Відповідно до п. 2 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 №57/188/84/105 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.03.2002 за №288/6576, ринком вважається суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій.

Відповідач і третя особа в цій справі стверджують, що нежитлові приміщення, які належать ОСОБА_1 на праві власності, хоча і є нежитловими, однак, не розташовані на ринку, оскільки за адресою: АДРЕСА_1 , функціонує не ринок, а торговельний центр. Згідно з актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 03.10.2006 в експлуатацію прийнято торгові ряди на першому поверсі, кафе після реконструкції господарських приміщень (1-а черга), торгові ряди на другому поверсі існуючого торгового центру з перукарнею та санвузли (2-а черга) на вул. Федьковича, 34Б. Цей акт затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 20.10.2006 №1186. Отже, в експлуатацію прийнято закінчений будівництвом об`єкт - торговий центр, а не ринок. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 № 868 об`єкти торгівлі, які функціонують як гіпермаркети, торговельні центри, універмаги, універсами, супермаркети, міні-маркети, магазини, крамниці, є відокремленими капітальними спорудами та мають окрему поштову адресу, до ринків не належать. Класифікації об`єктів нерухомого майна, які розміщені за адресою: м. Львів, Ю. Федьковича, 34Б, визначені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як нежитлові приміщення в розрізі власників приміщень. За позивачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності саме на нежитлові приміщення. Ключовим моментом є також цільове призначення земельної ділянки. Згідно з ухвалою Львівської міської ради від 01.07.2016 №676 «Про затвердження ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» та гр. гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок та надання земельної ділянки на вул. Ю. Федьковича, 34-б» ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» та громадянам передано земельну ділянку площею 0,4974 га (кадастровий номер :06:002:0085) на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років для обслуговування торговельного центру, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі комерції). 25.10.2016 між Львівською міською радою та ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний», гр. гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 укладено договір оренди землі на вул. Федьковича, 34Б для обслуговування торговельного центру. Отже, Львівською міською радою не відводилася суб`єкту господарювання земельна ділянка для влаштування ринку. Натомість земельна ділянка передана в оренду, в тому числі і позивачці, для обслуговування торговельного центру.

З цього приводу суд вказує таке.

В матеріалах справи наявний режим роботи стаціонарного об`єкта торгівлі, побутового обслуговування, ресторанного та ринкового господарства, виданий Департаментом економічної політики Львівської міської ради № 23-2561 від 23.07.2012 СПД-ФО ОСОБА_1 , в якому встановлено режим роботи магазинів для здійснення торгівлі непродовольчими товарами на ринку ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» за адресою: м. Львів, вул. Ю. Федьковича, 34Б.

Згідно дозволу №5600 від 19.11.2004 на розміщення об`єкту торгівлі, виданого керівнику ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний», відділ торгівлі Управління промисловості та підприємництва Львівської міської ради надав дозвіл на розміщення за адресою: м. Львів, вул. Ю. Федьковича, 34Б ринку з реалізації непродовольчих товарів.

Згідно дозволу №5-2359 від 14.09.2007 на розміщення об`єкту торгівлі, виданого керівнику ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний», Департамент економічної політики Львівської міської ради надав дозвіл на розміщення за адресою: м. Львів, вул. Ю. Федьковича, 34Б ринку для торгівлі непродовольчими товарами.

Суд вказує, що паспортизація ринків м. Львова була запроваджена розпорядженням Львівської міської ради № 564 від 20.11.2002 «Про паспортизацію ринків м. Львова» і здійснювалася щорічно до 2023 року включно. Зазначене розпорядження втратило чинність відповідно до розпорядження Львівської міської ради №№ 678 від 20.12.2024.

Згідно з паспортом об`єкту ринкового господарства, погодженого начальником управління економіки Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради у 2021 році, торговий центр «Привокзальний» з організаційно-правовою формою ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» за адресою: м. Львів, вул. Ю. Федьковича, 34Б, є ринком.

Аналогічними за змістом є паспорта об`єкту ринкового господарства, погоджені в.о. начальника управління економіки Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради у 2022-2023 роках.

Відповідно до супровідного листа Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради № 2301-вих-16089 від 18.02.2022, що адресований генеральному директору ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» за адресою: м. Львів, вул. Ю. Федьковича, 34Б, Департамент економічного розвитку Львівської міської ради скерував адресату погоджений паспорт об`єкту саме ринкового (!) господарства.

Крім того, слід також зазначити, що ГУ ДПС у Львівській області не надало суду жодних доказів того, що за період до 2022 року ОСОБА_1 визначалось податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, щодо об`єктів її нерухомості за адресою: м. Львів, вул. Ю. Федьковича, 34Б.

Таким чином, у ОСОБА_1 протягом 2022-2023 років, як і до того, враховуючи попередню поведінку Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (як і його попередників), були цілком правомірні очікування щодо того, що належній їй на праві власності нежитлові об`єкти нерухомого майна за адресою: м. Львів, вул. Ю. Федьковича, 34Б, знаходяться на саме ринку, а, отже, вона має право на пільги, передбачені п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Складовим елементом загального принципу юридичної визначеності як вимоги верховенства права (правовладдя) також є принцип правомірних (легітимних) очікувань, який, за тлумаченням Європейської комісії «За демократію через право» (Венеційської Комісії), «виражає ідею, що органи публічної влади повинні додержуватися не лише приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань».

Відповідно, органи публічної влади повинні не лише додержуватися законів та інших нормативних актів, а й своїх обіцянок та правомірних очікувань людини. Ті, хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх легітимних (правомірних) очікувань.

Згідно з позицією Європейського суду поняття «володіння» за змістом положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується володінням матеріальними об`єктами і не залежить від формального поділу у внутрішньодержавному законодавстві: як «майнових прав» і, таким чином, в якості «майна» для цілей застосування цієї статті можуть розглядатися і деякі інші права та інтереси майнового характеру.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції застосовується лише до майна, яке вже належить людині і не створює права на придбання майна, однак за певних обставин під охорону ст. 1 Першого протоколу до Конвенції може потрапляти і легітимне (правомірне) отримання майна. «Майном» для цілей застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції може бути майновий інтерес, визнаний у законодавстві країни, навіть якщо в певних обставинах він може припинитися.

Відповідно, за усталеною практикою легітимні (правомірні) очікування існують за умови, якщо заявник має таке, що може бути доведеним, право майнового характеру, достатньою мірою встановлене у національному законодавстві. Питання, яке необхідно досліджувати в справах, що стосуються статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазвичай полягає в тому, чи надають заявнику обставини справи, взяті в сукупності, право на істотний інтерес, що знаходиться під охороною положень зазначеної статті.

Поняття «легітимні очікування» в сенсі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції було вперше розтлумачено Судом у справі «Компанія Пайн Веллі Девелопментс Лтд та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland). У цій справі Суд визнав, що «легітимні очікування» з`явились, коли було надано дозвіл у вигляді плану планування, на підставі якого компанія-заявниця придбала земельну ділянку з метою її забудови. План-дозвіл, який органи влади не могли відкликати, було визнано «елементом майна компанії-заявниці»

У справі «Копески проти Словаччини» (Kopeckэ v. Slovakia) Велика Палата Суду узагальнила практику, що стосується поняття правомірного очікування. Розглянувши різні категорії справ, у яких йшлося про правомірні очікування, Суд дійшов висновку, що його практика не передбачає існування «реального спору» або «обґрунтованої вимоги» як критерію для визначення наявності «легітимного очікування», яке охороняється ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд зазначив, що, коли характер вимоги передбачає наявність майнового інтересу, його можна вважати «майном» лише тоді, коли воно має під собою достатні підстави у внутрішньодержавному законодавстві, наприклад, коли його існування підтверджується сталою практикою судів країни. Одна зі згаданих вище категорій справ, пов`язаних з «легітимним очікуванням», стосується ситуацій, коли зацікавлені особи мають право виходити з того, що правовий акт, на підставі якого у них виникли фінансові зобов`язання, не буде «заднім числом» анульований на шкоду їх інтересам.

У цій категорії справ «правомірне очікування», таким чином, спирається на обґрунтоване посилання на правовий акт, який має під собою вагомі юридичні підстави і пов`язаний з майновими правами.

Потрібно враховувати й те, що для того, щоб з`явились легітимні очікування, законодавство має бути досить чітким (справа «Портянко проти України»).

Дотримання цієї тези випливає з одного аспекту верховенства права, який передбачає, inter alia, що в законодавстві країни повинен існувати певний ступінь правового захисту від свавільного втручання органів державної влади у здійснення прав, що охороняються Конвенцією (Karбcsony and Others v. Hungary).

Аналогічна позиція щодо легітимних очікувань висловлена Європейським Судом також у справах «Стретч проти Сполученого Королівства» (Stretch v. the United Kingdom), «Федоренко проти України» (Fedorenko v. Ukraine), «Пономарев проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), «Денісов проти України» (Denisov v. Ukraine, «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) тощо.

Отже, твердження Львівської міської ради про те, що в 2022-2023 роках паспорти на об`єкт ринкового господарства були видані помилково, не заслуговує на увагу.

Судом при розгляді цієї справи також враховано принцип «належного урядування» (рішення у справі «Рисовський проти України»), згідно з яким державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено право на застосування пільги, передбаченої п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, щодо об`єктів нерухомого майна - нежитлових приміщень за адресою: м. Львів, вул. Федьковича Ю., буд. 34Б, а саме: нежитлові приміщення 68-104, 115-116, 124 в будівлі під літ. «Ж-1»; 105-113 в будівлі під літ. « 31-1», загальною площею 340,4 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Федьковича Ю., буд. 34Б, частка 36/100; нежитлові приміщення в будівлі під літерою Ж'-1»: 152-160; 163-164; 201-217; 248-253; 261-264 загальною площею 591,4 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Ю. Федьковича, буд. 34Б, частки 3/100 і 47/100.

Вказане виключає підстави для визначення ОСОБА_1 за 2022-2023 роки податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Наведені відповідачем і третьою особою доводи не впливають на вищевикладені висновки суду та їх не спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення КАС України відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не були дотримані в повній мірі.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про повне задоволення позову.

Щодо судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Львівській області податкові повідомлення-рішення від 02.05.2023 №1-1305, від 12.06.2024 №2-1305-UА0025047, від 12.06.2024 №2-1305-UА0025047, від 12.06.2024 №2-1305-UА0025047.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (адреса: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 08.09.2025.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна