Справа № 420/17812/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бабенка Д.А.,

за участю секретаря судового засідання Рижук В.І.,

представника позивача адвоката Турчанінова Ю.М.,

представника відповідача Іщенка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «ПБ «БАЗИС», про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправним і скасувати рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 14.11.2024 р. №963-VIII, яким затверджена містобудівна документація «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області».

Стислий виклад позиції позивача.

У позові зазначено, що рішенням Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 14.11.2024 №963-VIII затверджена містобудівна документація «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області», з текстом якого позивач ознайомився на офіційному веб-порталі відповідача, який перебуває у загальному доступі за https://tairovska-gromada.gov.ua/news//, яке є нормативно-правовим актом та стосується неперсоніфікованих осіб: органів державної влади та місцевого самоврядування, забудовників, якими можуть виступати як фізичні, так і юридичні особи.

За твердженням позивача, йому на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:3221, що розташована на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (земля сільськогосподарського призначення).

Позивач зазначає, що, відповідно до оскаржуваного рішення від 14.11.2024р. №963- VIII, а саме «Схеми інженерної підготовки та благоустрою території» додатку «Креслення», територію належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки розділено та за функціональним призначенням визначено як «зелені насадження загального користування зі зміною функціонального використання» та як «територію інженерно-комунальної забудови зі зміною функціонального використання».

На переконання позивача, віднесення належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки до «зелених насаджень загального користування зі зміною функціонального використання» та «території інженерно-комунальної забудови зі зміною функціонального використання» порушує його право приватної власності на землю щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою на власний розсуд.

На обгрунтування правової позиції позивач покликається на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 01.06.2022 у справі №480/3000/20.

Позивач вважає, що неврахування під час розробки та затвердження Генерального плану та плану зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області наявності земельної ділянка позивача, її цільового призначення, свідчить про неправомірність оскаржуваного рішення від 14.11.2024р. №963-VIII, при тому, що згідно ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-VI, Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

З цього приводу наявний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16 травня 2023 року у справі №3 80/3195/22, про те, що під час розробки та прийняття органом місцевого самоврядування або іншим уповноваженим суб`єктом акта нормативно-правового, зокрема регуляторного характеру, мають бути дотримані такі вимоги: враховані інтереси суб`єктів господарювання, суспільні інтереси (територіальної громади) та інтереси держави у такій мірі, щоб це забезпечувало їх збалансованість; обґрунтовано необхідність нормативного регулювання саме у запропонованому у відповідному регуляторному акті формі та порядку; відповідне нормативне регулювання має бути передбачуваним для суб`єктів господарювання у достатній мірі; якщо такі суб`єкти добросовісно та з дотримання усіх вимог законодавства здійснюють свою господарську діяльність, то нові регуляторні норми (правила, заходи) не повинні перешкоджати такій діяльності, крім випадків об`єктивної та мотивованої необхідності дотримання законодавства, захисту національної безпеки та суспільних інтересів тощо.

Таким чином, зонування належної на праві власності позивачу земельної ділянки для особистого селянського господарства на «зелені насадження загального користування зі зміною функціонального використання» та «територію інженерно-комунальної забудови зі зміною функціонального використання», на переконання позивача, є неправомірним, здійснено щодо майна, яке не належить відповідачу, без згоди його власника, без проведення відповідних законодавчо встановлених процедур і правил, що призведе до неможливості її використання за цільовим призначенням і надасть можливість, у тому числі третім особам здійснити дії у обмеженні такого використання.

Стислий виклад заперечень відповідача.

У відзиві відповідач, з покликанням на фактичні обставини справи, зазначає, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:3221 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Водночас, на переконання відповідача, позивач помилково покликається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.06.2022 року у справі №480/3000/20.

Так, на думку відповідача, між позивачем та органом місцевого самоврядування у даній справі відсутні правовідносини саме щодо забудови земельної ділянки та видачі відповідного будівельного паспорту забудови, а тому, на думку селищної ради, посилання позивача на висновки Верховного Суду у постанові від 01.06.2022 року у справі №480/3000/20 є безпідставними, оскільки правовідносини у зазначеній справі не є подібними до даної справи.

Крім того, висновки Верховного Суду у вказаній позивачем постанові стосуються вирішення спору щодо визнання протиправним та нечинним рішень міської ради про затвердження містобудівної документації саме в частині земельної ділянки, належної на праві власності позивачу, а не рішення повністю, що встановлює, змінює або скасовує норми права і застосовується щодо невизначеного кола осіб та спрямоване на правове регулювання господарських або адміністративних відносин.

Відповідач стверджує, що, окрім посилання на постанову Верховного Суду від 01.06.2022 року у справі №480/3000/20, ОСОБА_1 не вказано, яким саме чином віднесення земельної ділянки позивача до «зелених насаджень загального користування зі зміною функціонального використання» та «території інженерно-комунальної забудови зі зміною функціонального використання», порушує його право приватної власності на землю щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою на власний розсуд.

Відповідач звернув увагу, що. відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення обмежень у використанні земель, а також припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій, а також не тягне за собою обов`язковості зміни виду цільового призначення земельної ділянки незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, встановлення яких є можливим у межах такої зони.

Також частиною ч.5 ст.25 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, зміни адміністративно-територіальних меж до моменту вилучення (викупу) земельних ділянок.

До того ж, частиною 10 статті 20 Земельного кодексу України зазначено, що включення земельної ділянки із визначеним видом цільового призначення до меж функціональної зони не тягне за собою обов`язковості зміни виду її цільового призначення незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, визначення яких є можливим у межах такої зони.

В свою чергу, як зазначає відповідач у відзиві, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 16 липня 2024 року по справі №120/12935/21-а вказав, зокрема, що законодавство розмежовувало поняття «функціональне призначення територій» і «цільове призначення земельної ділянки» і не передбачало вимоги змінювати цільове призначення раніше сформованих земельних ділянок у разі визначення (зміни) функціонального призначення територій. У постанові від 15.07.2021 у справі №823/306/18 Верховний Суд зазначив, що зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій, а відтак не може бути підставою обмеження майнових прав власника або землекористувача.

У відзиві відповідач покликається на такі правові висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 20 Земельного кодексу України та ст. 24 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної документації» під час оскарження містобудівної документації:

власник чи користувач земельної ділянки має право на звернення до суду з позовом про визнання протиправною та визнання нечинною містобудівної документації, яка встановлює (змінює) функціональне призначення територій;

встановлення (зміна) функціонального призначення території не покладає на власника або користувача земельної ділянки обов`язку змінювати цільове призначення раніше сформованих земельних ділянок, а також не обмежує прав власника або користувача земельної ділянки на використання земельної ділянки за попереднім цільовим призначенням.

З урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду, відповідач вважає, що позивачем не доведено порушення його прав, свобод чи інтересів, а тому, з покликанням на висновки Верховного Суду у постанові від 15 серпня 2019 року по справі №1340/4630/18 та висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02 березня 2023 року по справі №640/15229/21, відповідач зазначає, що відсутність порушеного права позивача, є підставою для відмови у задоволені позову ОСОБА_1 .

Стислий виклад відповіді на відзив.

Заперечуючи проти доводів відповідача, позивач зазначає, що генеральний план, затверджений оскаржуваним рішенням від 14.11.2024р. №963-VIII, передбачає, що відносно належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» встановлено функціональне призначення «зелені насадження загального користування зі зміною функціонального використання» та «територія інженерно-комунальної забудови зі зміною функціонального використання». При цьому, таке встановлення нового функціонального призначення належної позивачу земельної ділянки розповсюджується і на інші земельні ділянки, які є суміжними і безпосередньо до неї прилягають.

За твердженням позивача, наявність на суміжних земельних ділянках з земельною ділянкою з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» об`єктів інженерно-технічного забезпечення та комунального господарства (водопровідних, каналізаційних, теплових, газових мереж, дамб, каналів, насосних станцій, очисних споруд, сміттєзвалищ, котелень, електростанцій, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів, ремонтних баз), парків, зоопарків, гідропарків, ботанічних садів, з встановленими порядком використання, доступу, охоронними і санітарними зонами, унеможливить можливість здійснення особистого селянського господарства, проїзду сільськогосподарської техніки, вирощування тварин і птиці, займатися бджільництвом, вирощувати сільськогосподарську продукцію та інше. Тобто, позивач не буде в змозі у повному обсязі реалізувати своє право власності на належну йому земельну ділянку, у тому числі на здійснення діяльності за визначеним цільовим призначенням.

Відтак, на думку позивача, посилання Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, що оскаржуване рішення від 14.11.2024р. №963-VIII не порушує права позивача є необґрунтовані і суперечать ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-VI, за якою Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується з урахуванням громадських та приватних інтересів.

Стислий виклад заперечень відповідача.

У поданих до суду запереченнях, відповідач наводить доводи та аргументи, що є тотожними з доводами та аргументами, які наведені у відзиві. Додатково відповідач у запереченнях наголосив про відсутність порушеного права позивача щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням.

Пояснення третьої особи.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «ПБ «БАЗИС» не скористалась правом на надання пояснень.

Суд зазначає, що матеріали справи містять докази належного повідомлення третьої особи про слухання справи, а також наданий час для надання пояснень у цій справі.

Процесуальні дії у справі.

Суд ухвалою від 10.06.2025 прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановив сторонам строки ля подання заяв по суті, зобов`язав Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області не пізніш як за сім днів до підготовчого засідання опублікувати оголошення про розгляд справи №420/17812/25 щодо оскарження рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 14.11.2024 р. №963-VIII, яким затверджена містобудівна документація «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області» у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений, призначив підготовче засідання на 27.06.2025.

На виконання ухвали суду від 10.06.2025, Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області 13.06.2025 розмістила оголошення про розгляд справи №420/17812/25 щодо оскарження рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 14.11.2024 р. №963-VIII на власному офіційному вебсайті.

25 червня 2025 року представник відповідача подав до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «ПБ «БАЗИС», яке є розробником містобудівної документації «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області».

26 червня 2025 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву.

Суд у підготовчому засіданні 27.06.2025 залучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву, а також розглянув клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «ПБ «БАЗИС».

Ухвалою від 27.06.2025 суд задовольнив клопотання представника відповідача та залучив до участі у справі №420/17812/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «ПБ «БАЗИС», встановив третій особі строк для надання пояснень, а сторонам по справі для надання відповідних заперечень.

У зв`язку з залученням третьої особи до участі у справі, суд відклав підготовче засідання до 24.07.2025.

16 липня 2025 року представник відповідач подав до суду клопотання про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 24.07.2025, на іншу дату, у зв`язку з перебування представника відповідача у відпустці.

24 липня 2025 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 24.07.2025 суд приєднав до матеріалів справи відповідь на відзив, розглянув клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання у справі та відклав підготовче засідання до 11.08.2025.

07 серпня 2025 року представник відповідача подав до суду заперечення.

У підготовчому засіданні 11.08.2025 суд долучив до матеріалів справи заперечення відповідача, відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача ро надання додаткового строку третій особи для надання пояснень, про що постановив ухвалу на місці, яка занесена до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 28.08.2025.

У судовому засіданні 28.08.2025 суд заслухав вступне слово представників сторін, з`ясував обставини у справі та перевірив їх доказами, перейшов до судових дебатів та заслухав промови учасників справи.

У судовому засіданні 28.08.2025 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та у наданих під час вступного слова поясненнях та зважаючи на подані до суду докази.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.08.2025 позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, запереченнях та у наданих під час вступного слова поясненнях, а також, зважаючи на подані до суду докази.

Суд ухвалою від 28.08.2025, постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, перейшов до стадії ухвалення судового рішення та, у зв`язку зі складністю справи, відклав ухвалення та проголошення рішення суду до 08.09.2025.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши вступне слово учасників справи, промову в судових дебатах сторін, ознайомившись із заявами сторін по суті справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються ці заяви, та перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.12.2014 №31458659, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:3221, загальною площею 2 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради Одеського (Овідіопольського) району Одеської області, цільове призначення 01.03. для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 14.11.2024 №963-VIII затверджена містобудівна документація «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області», розробником якої є товариство з обмеженою відповідальністю «ПБ «БАЗИС», що розміщені на офіційному сайті Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області за вебадресою: https://tairovska-gromada.gov.ua/news//.

Містобудівною документацією «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області» передбачено зміну видів функціонального використання та видів за цільовим призначенням частини земельних ділянок, які визначені детальним планом території. Інформація з Державного земельного кадастру (Додаток 1).

У графі 96 Додатку 1 зазначена земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:3221, цільове призначення 01.03 - для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до «Схеми інженерної підготовки та благоустрою території» додатку «Креслення», територію земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:3221 віднесено до двох різних зон функціонального призначення: частину земельної ділянки віднесено до «зелені насадження загального користування зі зміною функціонального використання», а частину до «території інженерно-комунальної забудови зі зміною функціонального використання».

Відповідно до «Схеми інженерного забезпечення території» та «План функціонального зонування території» додатку «Креслення», територію земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:3221 передбачено під використання скверу та розміщення пожежно-рятувальних підрозділів. На означеній схемі визначено такі види функціонального призначення земельної ділянки: 1-40301.0-264 та 1-205500.0-262.

Вважаючи протиправним рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 14.11.2024 р. №963-VIII, яким затверджена містобудівна документація «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області», позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень статті 316 цього Кодексу правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами першою, другою статті 375 Цивільного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Відповідно до частини четвертої статті 373 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

У статті 90 Земельного кодексу України встановлені права власників земельних ділянок, згідно якої власники земельних ділянок мають право, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди; самостійно господарювати на землі та ін.

Згідно з ч.10 ст.20 Земельного кодексу України, включення земельної ділянки із визначеним видом цільового призначення до меж функціональної зони не тягне за собою обов`язковості зміни виду її цільового призначення незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, визначення яких є можливим у межах такої зони.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Параметри використання території та будівель, запропонованих для розташування у межах декількох земельних ділянок або окремої земельної ділянки, зокрема функціональне призначення, граничні поверховість та площа забудови, можливе розміщення на ділянці, є обов`язковими для врахування під час зонування відповідної території.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення обмежень у використанні земель, а також припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій, а також не тягне за собою обов`язковості зміни виду цільового призначення земельної ділянки незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, встановлення яких є можливим у межах такої зони.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Частиною 5 статті 25 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, зміни адміністративно-територіальних меж до моменту вилучення (викупу) земельних ділянок.

Механізм розроблення або внесення змін до містобудівної документації з планування території на державному рівні в частині схем планування окремих частин території України та містобудівної документації з планування території на регіональному і місцевому рівнях визначається Порядком розроблення містобудівної документації, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 листопада 2011 року №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 року за №1468/20206 (далі - Порядок №290, у редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваного акту).

Пунктом 4.1 Порядку №290 визначено, що рішення про розроблення генерального плану, плану зонування території, детального плану території яка розташована в межах населеного пункту, а також внесення змін до цієї містобудівної документації приймає відповідна сільська, селищна міська рада.

Згідно пункту 4.3 Порядку №290, замовником розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні або внесення змін до неї є, зокрема, при розробленні генерального плану населеного пункту плану зонування території, а також детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, - виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Пунктом 4.11 Порядку №290 передбачено, що Генеральні плани населених пунктів, плани зонування території та зміни до них затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку №290, організація розроблення містобудівної документації або внесення змін до неї здійснюється шляхом, зокрема: надання розробнику вихідних даних, а також вимог щодо розширення об`єктів державного й регіонального значення або доручення щодо їх збирання.

Відповідно до пункту 4.2 ДБН Б. 1.1-15:2012 «Склад та зміст Генерального плану населеного пункту», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13 липня 2012 року №358 (далі - ДБН Б. 1.1-15:2012 у редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) при розробленні генерального плану враховують, зокрема, інформацію містобудівного, земельного та інших кадастрів; інвестиційні наміри юридичних і фізичних осіб щодо забудови та іншого використання території.

Абзацом 2 пункту 4.3 ДБН Б.1.1-15:2012 визначено, що генеральні плани населених пунктів розроблюють на підставі завдання на розроблення генерального плану населеного пункту (далі - завдання) відповідно до додатка Б.

Згідно пункту 5.1 ДБН Б. 1.1-15:2012, Генеральний план населеного пункту складається з текстових та графічних матеріалів.

Відповідно до таблиці 1, наведеної у пункті 5.5 ДБН Б. 1.1-15:2012, складовою графічних матеріалів є, зокрема, План існуючого використання території.

Підпунктом 5.5.2 ДБН Б. 1.1-15:2012 визначено, що на «Плані існуючою використання території» відображають, зокрема, території існуючої забудови різного функціонального призначення в межах населеного пункту, в тому числі житлової забудови (садибної, блокованої, багатоквартирної); земельні ділянки, надані для забудови та іншого використання.

Згідно підпункту 5.5.5 ДБН Б.1.1-15:2012, Генеральний план (основне креслення) виконують з урахуванням «Плану існуючого використання території». На основному кресленні генерального плану відображають елементи плану існуючого використання території, що залишаються незмінними на етапі реалізації генерального плану, пропозиції і проектні рішення щодо архітектурно-планувальної організації громадських центрів, транспортної та інженерної інфраструктури.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що рішення про розроблення містобудівної документації на місцевому рівні та внесення до неї змін приймає відповідна сільська, селищна або міська рада, а замовником розроблення проекту такої документації є виконавчий комітет відповідної ради. При цьому, замовник має надати розробнику вихідні дані в яких, крім іншого, відображаються існуючі використання території, наявна житлова чи громадська забудова, земельні ділянки, надані у користування фізичним та юридичним особам. Проект Генерального плану (внесення до нього змін) розробляється, зокрема з урахуванням плану існуючого використання території, що залишаються незмінними на етапі реалізації генерального плану, а також інвестиційних намірів юридичних і фізичних осіб щодо забудови та іншого використання території з урахуванням земельних ділянок, наданих для забудови та іншого використання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01.06.2022 року у справі 480/3000/20.

Так, Верховний Суд в означеній постанові зазначив, що, виходячи із вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зміни до генерального плану міста, повинні вноситися за умови повного врахування попереднього генерального плану та іншої містобудівної документації, що була розроблена з урахуванням функціонального призначення окремої території, існуючої інфраструктури, потреб населення та інших факторів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2021 №821 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» затверджено класифікатор видів функціонального призначення територій та їх співвідношення з видами цільового призначення земельних ділянок.

Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок (далі - Класифікатор), видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила їх застосування, розроблено відповідно до пункту 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 17 червня 2020 р. N 711-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель».

Класифікатор призначений для використання органами державної влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами, які здійснюють землеустрій, землевласниками та землекористувачами.

Відповідно до Класифікатора, код функціонального призначення 01.40301.0 відповідає функціональному призначенню земельної ділянки «Зелені насадження загального користування», а код 01.20500.0-262 «Території інженерно-комунальної забудови».

При цьому, Класифікатор містить основні види цільового призначення земельних ділянок, що можуть використовуватись у межах певного виду функціонального призначення.

Так, використання земельних ділянок з функціональним призначенням «Зелені насадження загального користування» можуть використовуватись переважно за такими видами цільового призначення: 04.04 - Для збереження та використання ботанічних садів; 04.05 - Для збереження та використання зоологічних парків; 04.06 - Для збереження та використання дендрологічних парків; 04.07 - Для збереження та використання парків-пам`яток садово-паркового мистецтва; 04.10 - Для збереження та використання пам`яток природи; 05.01 - Земельні ділянки іншого природоохоронного призначення (земельні ділянки, в межах яких є природні об`єкти, що мають особливу наукову цінність, та які надаються для збереження і використання цих об`єктів, проведення наукових досліджень, освітньої та виховної роботи); 07.07 - Земельні ділянки запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Також Класифікатором передбачено супутні види цільового призначення: 11.04 - Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води); 13.01 - Для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд телекомунікацій; 13.03 - Для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку; 14.02 - Для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної енергії (в частині розміщення об`єктів розподільчих мереж).

Використання земельних ділянок з функціональним призначенням «Території інженерно-комунальної забудови» можуть використовуватись переважно за такими видами цільового призначення: 03.12 - Для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування; 07.08 - Земельні ділянки загального користування, які використовуються як зелені насадження загального користування; 08.01 - Для забезпечення охорони об`єктів культурної спадщини; 10.10 - Для будівництва та експлуатації гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд; 11.04 - Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води); 11.08 - Земельні ділянки загального користування, відведенні для цілей поводження з відходами; 13.01 - Для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд телекомунікацій; 13.03 - Для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку; 13.05 - Для розміщення та постійної діяльності Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; 14.01 - Для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій; 14.02 - Для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів; 14.06 - Земельні ділянки загального користування, відведені для цілей поводження з відходами. Також Класифікатором передбачено супутні види цільового призначення: 03.14 - Для розміщення та постійної діяльності органів і підрозділів ДСНС; 04.10 - Для збереження та використання пам`яток природи; 05.01 - Земельні ділянки іншого природоохоронного призначення (земельні ділянки, в межах яких є природні об`єкти, що мають особливу наукову; 11.07 - Земельні ділянки загального користування, які використовуються як зелені насадження спеціального призначення; 12.13 - Земельні ділянки загального користування, які використовуються як вулиці, майдани, проїзди, дороги, набережні; 14.05 - Земельні ділянки загального користування, які використовуються як зелені насадження спеціального призначення.

Суд встановив, що Рішенням Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 14.11.2024 №963-VIII затверджена містобудівна документація «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області».

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.12.2014 №31458659, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:3221, загальною площею 2 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради Одеського (Овідіопольського) району Одеської області, цільове призначення 01.03. для ведення особистого селянського господарства.

Містобудівною документацією «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області» передбачено зміну видів функціонального використання та видів за цільовим призначенням частини земельних ділянок, які визначені детальним планом території. Інформація з Державного земельного кадастру (Додаток 1).

У графі 96 Додатку 1 зазначена земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:3221, цільове призначення 01.03 - для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до «Схеми інженерної підготовки та благоустрою території» додатку «Креслення», територію земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:3221 віднесено до двох різних зон функціонального призначення: частину земельної ділянки віднесено до «зелені насадження загального користування зі зміною функціонального використання», а частину до «території інженерно-комунальної забудови зі зміною функціонального використання».

Відповідно до «Схеми інженерного забезпечення території» та «План функціонального зонування території» додатку «Креслення», територію земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:3221 передбачено під використання скверу та розміщення пожежно-рятувальних підрозділів. На означеній схемі визначено такі види функціонального призначення земельної ділянки: 1-40301.0-264 та 1-205500.0-262.

Зазначені обставини визнані представниками сторін у судовому засіданні, що, в силу ст.78 КАС України, не потребує доказуванню.

У судовому засіданні також встановлено, що розроблення та затвердження містобудівної документації «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області» здійснено без урахування цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:3221, яка належить позивачу на праві приватної власності з 2014 року.

Фактично, розроблення та затвердження містобудівної документації «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області» здійснено без урахування відомостей Державного земельного кадастру.

При цьому, функціональне призначення земельних ділянок «Зелені насадження загального користування» та «Території інженерно-комунальної забудови» не передбачає можливості використання земельних ділянок з цільовим призначенням 01.03 - для ведення особистого селянського господарства.

Зазначене також підтверджується додатками «Схеми інженерного забезпечення території» та «План функціонального зонування території» додатку «Креслення» Генерального плану та плану зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області.

Тобто, зміною функціонального призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:3221 та віднесення її до земель «Зелені насадження загального користування» та «Території інженерно-комунальної забудови», відповідач фактично унеможливив використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, оскільки, як вже зазначено судом, Класифікатор видів функціонального призначення територій та їх співвідношення з видами цільового призначення земельних ділянок, не передбачає можливості використання земель «Зелені насадження загального користування» та «Території інженерно-комунальної забудови» за цільовим призначенням: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства.

Отже, позивач, як власник земельної ділянки, за умови використання ним цієї земельної ділянки в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, а саме для ведення особистого селянського господарства, не може бути обмежений у праві користуватися цією земельною ділянкою.

Наявність декількох рішень щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:002:3221, які протирічать одне одному, порушує право позивача на користування земельною ділянкою.

У спірних правовідносинах формування спірної земельної ділянки та встановлення її цільового призначення відбулося раніше, аніж відповідачем затверджена містобудівна документація, якою земельна ділянка позивача була віднесена до земель «Зелені насадження загального користування» та «Території інженерно-комунальної забудови».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі Рисовський проти України, Суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (справи Беєлер проти Італії, Москаль проти Польщі).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справи Лелас проти Хорватії від 20.05.2010 року та Тошкуце та інші проти Румунії від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (справа Беєлер проти Італії).

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що затверджена рішенням Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 14.11.2024 р. №963-VIII містобудівна документація «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області» дійсно обмежує права позивача щодо використання земельної ділянки :01:002:3221 за її цільовим призначенням.

При цьому, висновки суду узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 16 липня 2024 року по справі №120/12935/21-а:

власник чи користувач земельної ділянки має право на звернення до суду з позовом про визнання протиправною та визнання нечинною містобудівної документації, яка встановлює (змінює) функціональне призначення територій;

встановлення (зміна) функціонального призначення території не покладає на власника або користувача земельної ділянки обов`язку змінювати цільове призначення раніше сформованих земельних ділянок, а також не обмежує прав власника або користувача земельної ділянки на використання земельної ділянки за попереднім цільовим призначенням.

Водночас, віднесення земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:3221 під використання скверу та розміщення пожежно-рятувальних підрозділів, що пов`язано саме зі зміною функціонального призначення, на думку суду, дійсно призводить до обмеження майнових прав власника.

Окрім того, судом також встановлено, що у графі 96 Додатку 1 зазначена земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:3221, цільове призначення 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, щодо якої містобудівною документацією «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області» передбачено зміну не тільки видів функціонального використання, але й цільового призначення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.9 ст.264 КАС України, суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Згідно з частиною 2 статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

За правилами частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

У постановах від 15.05.2019 у справі №363/3786/17, від 16.10.2019 у справі №363/3101/17 Велика Палата Верховного Суду, а також у постановах від 03.02.2020 у справі №826/16737/18, від 14.07.2021 у справі №260/20/19, від 20.09.2021 у справі №809/1806/16, 11.12.2019 у справі № 369/7296/16-а, 04.03.2020 у справі № 450/1236/17, 09.04.2020 у справі № 807/150/16 Верховний Суд дійшов висновку, що містобудівна документація на місцевому рівні, в т.ч. генеральний план населеного пункту, за своєю правовою природою та з огляду на процедуру прийняття, є нормативно-правовим актом.

Отже, враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в частині, що стосується зазначеної земельної ділянки позивача, а тому рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 14.11.2024 №963-VIII «Про затвердження містобудівної документації «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області» в частині затвердження містобудівної документації щодо зміни функціонального призначення та віднесення земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:3221 до земель зелених насаджень загального користування та території інженерно-комунальної забудови, є протиправним та нечинним.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині порушення прав позивача, наявні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 2, 9, 72, 76, 77, 78, 90, 120, 139, 193, 227, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «ПБ «БАЗИС», про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та нечинним рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 14.11.2024 №963-VIII «Про затвердження містобудівної документації «Генеральний план та план зонування села Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області» в частині затвердження містобудівної документації щодо зміни функціонального призначення та віднесення земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:3221 до земель зелених насаджень загального користування та території інженерно-комунальної забудови.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 08 вересня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області, місцезнаходження: вул. Перемоги, буд. 27, с Таїрове, Одеський р-н, Одеська обл., 65496, .

Третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «ПБ «БАЗИС», місцезнаходження: м.Одеса вул. Проценко, 50, приміщення 3Н, .

Суддя Дмитро БАБЕНКО