Справа № 607/10649/25
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 рокуСправа № 607/10649/25 пров. № А/857/30310/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 липня 2025 року (суддя Дзюбановський Ю.І., м.Тернопіль, повний текст складено 7 липня 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив скасувати постанову від 13.05.2025 (правильно 14.05.2025) №61/293 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі Постанова, КУпАП відповідно).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що повістку від 10.02.2025 №198 (далі Повістка), яка була виписана на його ім`я, з вимогою з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі РТЦК) він не отримував, не був належним чином повідомлений про існування даної Повістки, а тому не міг знати про накладення на нього адміністративного стягнення. Із зазначеною Постановою не згідний та вважає її необґрунтованою, оскільки з 03.11.2018 перебуває на військовому обліку, окрім того у грудні 2024 року вже отримував повістку та з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення персональних даних та позивачу надано відстрочку від призову на військову службу на підставі пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543-XII), а тому у нього не було умислу на порушення правил військового обліку.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини другої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статі 268 КАС, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, що не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивача належним чином повідомлено про необхідність явки до РТЦК, з метою уточнення його персональних даних, яку позивач проігнорував, внаслідок чого відповідачем правомірно винесено оскаржувану Постанову.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 13.05.2025 №60/1277, під час звіряння військово-облікових даних встановлено, що ОСОБА_1 у вказані терміни не прибув по Повістці, з датою явки на 26.02.2025 о 09 год 00 хв. Поважної причини щодо неявки в РТЦК, де перебуває на обліку, вчасно не повідомив. Зважаючи на це, звернення щодо нього було передано до відповідного відділення поліції та його дані внесено в базу розшуку Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області. Таким чином, громадянин ОСОБА_1 здійснив порушення, яке вчинене в особливий період, чим порушив вимоги абзацу 7 пункту 3 частини першої статті 22 Закону №3543-XII за що передбачено відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Під час складання протоколу позивач відмовився від пояснень та поставив підпис, що копію протоколу отримав.

На підставі вказаного протоколу, Постановою притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться у межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП установлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно з частинами першою-третьою статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі статтею 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону №3543-XII у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Таким чином, Законом №3543-XII чітко визначено обов`язок усіх військовозобов`язаних з`являтись за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, незалежно від виду повістки та наявності в особи відстрочки від призову під час мобілізації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560), який, зокрема, визначає, порядок оповіщення та прибуття резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації.

Відповідно до пункту 21 Порядку №560 за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до пункту 34 Порядку №560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних.

У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.

Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів - протягом десяти діб від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до положень вищевказаного Порядку №560 на ім`я ОСОБА_1 10.02.2025 було сформовано Повістку, згідно з якою йому необхідно з`явитися до РТЦК о 09:00 26.02.2025. У вказаній Повістці зазначено адресу АДРЕСА_1 (далі Адреса), що відповідає адресі зареєстрованого місця проживання позивача.

Вказану Повістку було направлено 10.02.2025 засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням №134 за Адресою позивача, що підтверджується копією конверту та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Із копії конверту та довідки про причини повернення/досилання слідує, що поштове відправлення №134 повернуто відправнику 15.02.2025 (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) з відміткою про відсутність адресата за вказаною Адресою.

Апеляційний суд зазначає, що оскільки Повістку надіслано позивачу засобами поштового зв`язку, належним підтвердженням оповіщення позивача про виклик до РТЦК є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку (15.02.2025), оскільки саме у цей день поштове відправлення №134 було повернуто відправнику у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною Адресою.

Повістка була направлена 10.02.2025 за Адресою, тобто за зареєстрованим місцем проживання, яке не змінювалося в облікових даних позивача. Будь-яких помилок у Повістці про виклик щодо Адреси позивача, відповідачем не допущено, а тому відповідач виконав усі дії щодо належного оповіщення позивача, яке він уповноважений відповідно до чинного законодавства України.

Звідси, необґрунтованими є доводи позивача про неотримання ним Повістки, натомість докази у справі підтверджують належне повідомлення позивача про виклик до РЦТК на 09:00 26.02.2025 відповідно до вимог Порядку №560.

Жодних доказів, що підтверджують наявність поважних причин неявки до ТЦК матеріали справи не містять.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується те, що позивач на вказані у Повістці дату та час не прибув, про причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги статті 22 Закону №3543-XII, тобто порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що факт оновлення даних чи наявність відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не є поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Щодо процедури розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності передбаченою частиною третьою статті 210 КУпАП, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За правилами частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як свідчать матеріали справи, позивач з`явився до ОМТЦК 13.05.2025, розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності був призначений на 14.05.2025 о 17:35 год.

Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення, якщо особу належним чином не повідомили про дату Верховний Суд у постановах від 6 березня 2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №591/2794/17, від 6 лютого 2020 року №05/7145/16-а та від 21 травня 2020 року, від 18 листопада 2021 року №185/8460/16-а у справі №286/4145/15-а дійшов наступного висновку:

«………факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.».

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що під час складання протоколу 13.05.2025 останньому були роз`яснені його права та обов`язки, визначені статтею 268 КУпАП, доведено зміст статті 63 Конституції України та повідомлено під підпис, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 17 год. 35 хв. 14.05.2025 у ОМТЦК.

У Протоколі у графі Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу позивачем зауважень та пояснень, клопотань про відкладення чи перенесення розгляду не зазначались.

Позивач, прибув на розгляд справи, жодних клопотань, заяв щодо розгляду справи, залучення захисника не подав, у зв`язку з чим в уповноваженої особи не було перешкод розглянути справу 14.05.2025 та, за наявності підстав, винести постанову у справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Таким чином, права позивача, передбачені Конституцією України та КУпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення не були порушені.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що оскаржувана Постанова винесена в день винесення протоколу, тобто 13.05.2025.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Крім того, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 440/2017/20 наголосив, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Такі висновки були висловлені також Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №813/1790/18 та підтримані, зокрема, у постанові від 16 листопада 2023 року у справі №300/3110/20.

Повертаючись до обставин розглядуваної справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що допущена відповідачем помилка в даті (13.05.2025 замість 14.05.2025) у вступній частині Постанови є технічною.

В оскаржуваній Постанові позивач власноручним підписом засвідчив, що 14.05.2025 отримав копію постанови від 14.05.2025. Отже, неточність у вступній частині Постанови має формальний характер, не впливає на її законність, не порушує прав позивача та не спростовує факту нез`явлення позивача за викликом до РТЦК за належного його оповіщення за правильною Адресою, що підтверджується матеріалами справи.

Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, відповідно до якої формальні процедурні порушення чи технічні помилки, що не впливають на правильність ухваленого рішення по суті, не можуть бути підставою для визнання його незаконним.

Відтак, покликання позивача на порушення процедури складання Постанови або недотримання порядку розгляду справи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються матеріалами справи.

Необґрунтованими є також доводи позивача про неправомірний виклик його до РТЦК, оскільки перебуває на обліку в ОМТЦК.

Пунктом 9 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Отже, наведені вище обставини підтверджують факт невиконання позивачем обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 22 Закону №3543-XII в редакції Закону №3633-ІХ, щодо з`явлення за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, у зв`язку з чим позивачем вчинено порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

З огляду на викладене, оскільки позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено факту відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, та відсутність підстав для скасування оскаржуваної Постанови.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 липня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич

Повне судове рішення складено 04.09.2025.