Справа № 240/11913/25
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2025-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року м. Житомир справа № 240/11913/25

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області про:

- визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати йому середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та щодо невиплати компенсації втрати частини доходів за час затримки виплати індексації;

- зобов`язання нарахувати та виплатити йому середній заробіток за 184 днів затримку повного розрахунку при звільненні за період з 17.05.2023 року по 16.11.2023 включно, обчислений шляхом множення середнього грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати розрахунку при звільненні;

- зобов`язання нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації 48 466,43 грн. за весь час затримки виплати з 23.09.2017 по день фактичної виплати 24.04.2025 року.

В обґрунтування позову вказано, що Позивач проходив службу в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області. За час проходження служби Відповідач не доплачував Позивачу грошове забезпечення, а при звільненні не проведено остаточного та повного розрахунку, а саме не була виплачена індексація грошового забезпечення в розмірі 48 466,43 грн.. На виконання судового рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 року у справі №240/13419/24 та у справі №240/10977/22 така частина грошового забезпечення в сумі 48 466,43 грн. була виплачена лише 24.04.2025 року. В зв`язку з цим Позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 23.09.2017 по день фактичної виплати 24.04.2025 року.

Ухвалою від 29.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області, направив до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечує. У відзиві наведені заперечення щодо правомірності вимог Позивача з приводу нарахування та виплати індексації грошового забезпечення Позивача. Жодних заперечень з приводу наявності чи відсутності підстав для стягнення середнього заробітку та з приводу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення у відзиві не наведено.

Представник Позивача подав до суду клопотання про долучення до справи копію листа Відповідача від 01.05.2025 року та копії довідок про розміри перерахованого грошового забезпечення Позивача.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським, регулюються правовими нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (надалі - Закон №2011-XII), що були чинні на день виникнення спору.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач проходив службу в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області і відповідним наказом Відповідача з 23.09.2017 року був звільнений зі служби.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач у лютому 2022 року звернувся до суду з позовом щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення у вигляді індексації такого грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 23.09.2017 року, яке не було виплачено при звільненні зі служби.

Вказаний спір між цими ж сторонами був предметом судового розгляду в адміністративній справі №240/10977/22. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 року у цій же справі №240/10977/22 позов було задоволено і зобов`язано нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 23.09.2017 року.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2023 року підтверджено право Позивача на індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 23.09.2017 року з урахуванням січня 2008 року базовим місяцем для такого нарахування.

На виконання вказаного судового рішення Відповідачем 13.05.2023 року Позивачу перераховано таку індексацію в сумі 23 567,54 грн., а 17.05.2023 року ще 26 460,11 грн., а всього сумарно - 50 027,65 грн.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач у травні 2023 року звернувся до суду з позовом щодо нарахування та виплати йому середній заробіток за 2061 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 24.09.2017 по 16.05.2023 включно, обчислений шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати індексації за період з 01.01.2016 року по 23.09.2017 року.

Вказаний спір між цими ж сторонами був предметом судового розгляду в адміністративній справі №240/14719/23. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 року у цій же справі №240/14719/23 позов було задоволено частково і стягнено на користь Позивача з Відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 36 531,04 грн.

Вказане судове рішення набули чинності відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2024 року.

Більш того, судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач у травні 2023 року звернувся до суду з позовом щодо нарахування та виплати йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за період з 01.01.2016 по 23.09.2017, за весь час затримки її виплати, а саме за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення.

Вказаний спір між цими ж сторонами був предметом судового розгляду в адміністративній справі №240/14717/23. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 року у цій же справі №240/14717/23 позов було задоволено і зобов`язано Відповідача нарахувати та виплати Позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за період з 01.01.2016 по 23.09.2017, за весь час затримки її виплати, а саме за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення.

Вказане судове рішення набули чинності відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2024 року.

Одночасно судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач у липні 2024 року звернувся до суду (справа №240/13419/24) з позовом щодо перерахунку та виплати йому за період з 01.01.2014 по 23.09.2017 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову допомогу при звільненні із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюються такі виплати, сум індексації, в тому числі нарахованої в період з 01.01.2016 по 23.09.2017 згідно з судовим рішенням у справі №240/10977/22.

Вказаний спір між цими ж сторонами був предметом судового розгляду в адміністративній справі №240/13419/24. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 року у цій же справі №240/13419/24 позов було задоволено і зобов`язано Відповідача перерахувати та виплатити Позивачу за період з 01.01.2014 по 23.09.2017 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову допомогу при звільненні із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюються такі виплати, сум індексації, в тому числі нарахованої в період з 01.01.2016 по 23.09.2017 згідно з судовим рішенням у справі №240/10977/22.

Вказане судове рішення набули чинності відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025 року.

На виконання вказаного судового рішення Відповідачем 24.04.2025 року Позивачу перераховано 48 466,43 грн.

Таким чином, суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності підстав, для застосування до Відповідача відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, у вигляді виплати Позивачу середнього заробітку за затримку виплати такої індексації як частини його грошового забезпечення, що підлягала виплаті при звільненні, та наявності чи відсутності підстав для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованої частини грошового забезпечення в розмірі 48 466,43 грн., а саме: за період з 01.01.2014 по 23.09.2017 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову допомогу при звільненні із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюються такі виплати, сум індексації, в тому числі нарахованої в період з 01.01.2016 по 23.09.2017 згідно з судовим рішенням у справі №240/10977/22, а не індексації, як помилково зазначено в позові.

Суд зазначає, що за змістом ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати індексації грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення військовослужбовців.

Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.

Безспірно, за приписами ст.117 КЗпП України ( в редакції на час спірних відносин) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

При вирішенні спору суд враховує, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

При вирішенні даного спору суд враховує принцип non bis in idem, який закріплено в ч. 1 ст. 61 Конституції України: Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Цією конституційною нормою встановлено заборону подвійного притягнення до відповідальності.

Аналізуючи правову норму статті 116 КЗпП України є очевидним, що закінчений склад такого порушення утворюється в день звільнення у випадку неповного розрахунку з працівником, в даному випадку - неповного розрахунку при звільнені зі служби. При цьому, для застосування ст. 117 КЗпП України є неважливим, які складові частини заробітної плати (грошового забезпечення) не були виплачені, та в якому розмірі. В свою чергу, процедура подальшого розрахунку не змінює склад такого порушення, не створює повторність правопорушення, а впливає лише на розмір відповідальності роботодавця - період, за який може бути стягнутий середній заробіток, яка, після 01.07.2022 (набрання чинності редакцією ст .117 КЗпП України) складає 6 місяців.

Як вже зазначалося судом, при звільненні Позивача зі служби з 23.09.2017 року з Позивачем не був проведений повний розрахунок, що підтверджено судовим рішенням в адміністративній справі №240/10977/22.

Як вже зазначалося судом, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 року у справі №240/14719/23 стягнено на користь Позивача з Відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 36 531,04 грн. Вказане судове рішення набуло законної сили.

Тобто, Відповідач, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області, визнано винним у не проведенні повного розрахунку при звільненні з 23.09.2017 року Позивача зі служби та притягнено до відповідальності за вказане правопорушення, передбачене положеннями статті 117 КЗпП України, у вигляді виплатити Позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас у вказаних відносинах Позивач як працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси Відповідача як роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні зі служби не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати (грошового забезпечення) іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Зазначене дає підстави зробити висновок, що порушене Відповідачем право Позивача на повий розрахунок при звільненні служби є поновлено судовими рішеннями та захищено шляхом стягнення з Відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, а тому відсутні підстави для повторного притягнення Відповідача до аналогічної відповідальності за аналогічні дії, що мали місце в день звільнення Позивача зі служби.

Одночасно суд погоджується з доводами Позивача, що відповідно до вимог ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-III (надалі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За приписами ст.3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Як зазначено в ст.4 цього ж Закону № 2050-III, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Зазначене свідчить про наявність у Позивача права на виплату компенсації втрати частини доходу в результаті несвоєчасної виплати перерахованої частини грошового забезпечення в розмірі 48 466,43 грн., а саме: за період з 01.01.2014 по 23.09.2017 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову допомогу при звільненні із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюються такі виплати, сум індексації, в тому числі нарахованої в період з 01.01.2016 по 23.09.2017 згідно з судовим рішенням у справі №240/10977/22, а не індексації, як помилково зазначено в позові.

Таке порушене право підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити таку компенсацію.

Відповідно до вимог ст.ст. 139-143 КАС України, враховуючи відмову в задоволенні позову в частині нарахування та виплати Позивачу середній заробіток за 184 днів затримку повного розрахунку при звільненні за період з 17.05.2023 року по 16.11.2023 включно, відсутні підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області (вул. Героїв Пожежних, 67-Б, Житомир, 10006, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини грошового забезпечення на загальну суму 48 466,43 грн. за весь час затримки виплати з 23.09.2017 по день фактичної виплати 24.04.2025 року.

Зобов`язати Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини грошового забезпечення на загальну суму 48 466,43 грн. за весь час затримки виплати з 23.09.2017 по день фактичної виплати 24.04.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

05.09.25