Справа № 480/10727/23
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 вересня 2025 року

м. Київ

справа №480/10727/23

адміністративне провадження №К/990/32828/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Білак М.В., Жука А.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі №480/10727/23 за позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Конституційного Суду України, Конституційного Суду України про визнання бездіяльності протиправною,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Секретаріату Конституційного Суду України, в якому просив:

- визнати противоправною бездіяльність Секретаріату Конституційного Суду України яка (бездіяльність) полягає у не передачі суддям Конституційного Суду України зареєстрованої 20.04.2021 у Конституційному Суді України конституційної скарги ОСОБА_1 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" яка /конституційна скарга/ надійшла до Суду 20.04.2021 до суддів Конституційного Суду України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 скасовано. Ухвалено постанову, якою провадження у справі закрито.

15.07.2025 на електронну адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі №480/10727/23.

Ухвалою Верховного Суду від 01.08.2025 зазначену касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

02.08.2025 до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» вдруге надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі №480/10727/23, яка зареєстрована Судом 04.08.2025.

В касаційній скарзі скаржник заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору відповідно до пункту 8 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" як особа з інвалідністю внаслідок війни.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон №3674-VI) встановлений вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 5 Закону №3574-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Статтею 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XII) визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №3551-XII ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

За приписами статті 13 Закону №3551-XII особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Позивач є інвалідом війни III групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 31.03.2021, копію якого він долучив до касаційної скарги.

Оскільки скаржник звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги в силу закону, клопотання про звільнення від сплату судового збору не підлягає вирішенню.

Відповідну правову позицію викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №800/203/17, у постанові Верховного Суду 01.05.2024 у справі №620/2557/23.

Встановлено, що скаржником у касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Згідно з частиною третьою статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Встановлено, що вперше позивач звернувся із касаційною скаргою на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі №480/10727/23 15.07.2025.

Згідно з відомостями "КП Діловодство спеціалізованого суду" копія ухвали Верховного Суду від 01.08.2025 про повернення касаційної скарги у справі №480/10727/23, провадження №К/990/30120/25, отримана ОСОБА_1 01.08.2025 о 16:29. Повторно касаційну скаргу подано позивачем до Верховного Суду 02.08.2025 через підсистему «Електронний суд» та зареєстровано Судом 04.08.2025.

З огляду на доводи, наведені позивачем в обґрунтування клопотання про поновлення строку, враховуючи те, що повторно касаційну скаргу подано без суттєвих затримок та зайвих зволікань, наявні підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Щодо оскарження рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.02.2025, Суд зазначає.

У силу пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вищезазначеному конституційному положенню щодо забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках кореспондують стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та стаття 13 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною 2 статті 13 КАС України не допускається касаційне оскарження судового рішення першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.

Як вбачається із матеріалів касаційної скарги та Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 не переглядалось в апеляційному порядку по суті, оскільки постановою апеляційного суду провадження у цій справі закрито.

Згідно приписів статті 328 КАС України особа може звернутись до суду касаційної інстанції зі скаргою на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою.

Таким чином, оскільки провадження у справі закрито судом апеляційної інстанції на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, у зв`язку із чим апеляційний суд не здійснював перевірку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, оскаржуване скаржником рішення суду першої інстанції не було переглянуте судом апеляційної інстанції. За таких обставин, в силу частини другої статті 13, частини першої статті 328 КАС України рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду в касаційному порядку.

За таких обставин скаржнику необхідно уточнити яке судове рішення ним оскаржується, та вимоги до суду касаційної інстанції з урахуванням його повноважень, визначених статтею 349 КАС України.

Разом з тим, щодо оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025, Суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2, 3 статті 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Аналіз матеріалів касаційної скарги свідчить про її невідповідність вимогам статті 330 КАС України, в зв`язку з неналежним викладенням підстав касаційного оскарження.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану постанову від 24.06.2025 про закриття провадження у справі, зазначив, що позовні вимоги стосуються вчинення (невчинення) судом передбачених процесуальним законом дій, у зв`язку з чим, такі дії (бездіяльність) не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого процесуальним законом. Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що встановлена правова природа діяльності Конституційного Суду України унеможливлює здійснення судового розгляду спору щодо визнання незаконними та скасування його дій, рішень або бездіяльності, а тому, суд виснував, що вказаний позов не може розглядатися в судах. За наведених обставин, колегія суддів зазначила, що вказані позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути самостійним предметом судового розгляду ні в порядку адміністративного судочинства, ні за правилами будь-якого іншого виду судочинства.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник посилається на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Перевіривши такі доводи скаржника, Суд звертає увагу, що відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).

Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), зміни суспільного контексту.

Тобто, у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи.

Сама ж по собі вмотивованість такого клопотання скаржника оцінюється судом касаційної інстанції при застосуванні наведеного процесуального фільтру під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

В той же час, Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України скаржнику необхідно зазначити конкретну норму права щодо застосування якої Верховний Суд має відступити від раніше прийнятого висновку, а також зазначити, як саме на його думку необхідно застосовувати цю норму права та належним чином обґрунтувати наявність необхідності такого відступлення.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Проте скаржник не зазначає ані конкретну норму права щодо застосування якої Верховний Суд має відступити від раніше прийнятого висновку, ані конкретну постанову Верховного Суду, в якій такий висновок викладений.

Поряд з цим, скаржник також не обґрунтовує необхідність відступлення від сформованих висновків Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у взаємозв`язку із вказаними вище підставами, а доводи касаційної скарги у цій частині зводяться до неправильного, на думку скаржника, застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій, що є неналежним обґрунтуванням пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України щодо наявності підстав для відступлення від висновків Верховного Суду.

Також у касаційній скарзі скаржник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме статей 3, 6, 7 КАС України та статей 3, 8, 19, 55, 92, 147, 151-2 Конституції України.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, Суд установив, що у касаційній скарзі заявник не конкретизує в чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в контексті закриття провадження у справі, а лише наводить обставини справи (спору) та зазначає про свою незгоду із ухваленим процесуальним рішенням суду апеляційної інстанції, що свідчить про невідповідність касаційної скарги вимогам статті 330 КАС України.

Інших доводів щодо неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної постанови касаційна скарга не містить, що свідчить про невідповідність касаційної скарги вимогам статті 330 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього кодексу.

Отже, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 КАС України, а тому відповідно до частини другої статті 332 КАС України Суд дійшов висновку про залишення її без руху зі встановленням особі, яка її подала, строку для усунення недоліків, а саме: надання скарги в новій редакції з доказами її направлення іншим учасникам справи, у якій уточнити яке судове рішення ним оскаржується, та вимоги до суду касаційної інстанції з урахуванням його повноважень, визначених статтею 349 КАС України; навести належні обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених абзацом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи, що у період з 04.08.2025 по 29.08.2025 суддя Жук А.В. та з 05.08.2025 по 18.08.2025 і з 20.08.2025 по 01.09.2025 суддя Мельник-Томенко Ж.М. перебували у відпустці, питання щодо розгляду матеріалів касаційної скарги вирішується після виходу суддів з відпустки.

Керуючись статтями 169, 248, 328- 330, 332, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі №480/10727/23.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі №480/10727/23 - залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

М.В. Білак

А.В. Жук ,

Судді Верховного Суду