Справа № 420/4999/25
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4999/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Урядовий контактний центр», про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання надати офіційну відповідь на запит,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Урядовий контактний центр», у якому позивач просить суд визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати відповідача надати офіційну відповідь на запит від 20.11.2024.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає про вчинення відповідачем протиправної бездіяльності, яка виразилась у ненадання розпорядником інформації у вигляді офіційної відповіді на запит на публічну інформацію.

Ухвалою суду від 20.02.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову та зазначає, що Центр, як бюджетна установа, є розпорядником публічної інформації виключно щодо використання бюджетних коштів. 20 листопада 2024 року на електронну пошту відповідача надійшов «Запит на публічну інформацію» від невстановленої особи, яка зазначила себе як « ОСОБА_1 ». Прізвище запитувача у запиті відсутнє. Запит стосувався надання інформації про «прізвище, ім`я, по батькові, повну назву посади оператора «Урядового контактного центру», яку звуть ОСОБА_3 (номер оператора НОМЕР_2)». Незважаючи на те, що вказаний у позовній заяві «Запит на публічну інформацію» надійшов від запитувача, особу якого встановити неможливо, та не стосувався інформації, розпорядником якої є відповідач, відповідачем надано інформацію невстановленій особі, в якій роз`яснено про відсутність в Урядовому контактному центрі посад операторів, а відомості про особи консультантів Центру є об`єктом захисту відповідно до Закону України «Про захист персональних даних». Інформацію надано анонімному запитувачу на електронну адресу, з якої надійшов запит, що не суперечить ст.3, 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відповідач наголошує, що запит на інформацію, про який йдеться у позовній заяві, був анонімним і таким, що не містив прохання про надання інформації, розпорядником якої є відповідач.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 20 листопада 2024 року направив засобами електронного зв`язку на адресу електронної пошти до Державної установи «Урядовий контактний центр» запит на публічну інформацію, наступного змісту: «Повідомте прізвище, ім`я, по батькові, та повну назву посади оператора «Урядового контактного центру», яку звуть ОСОБА_3 (номер оператора НОМЕР_2).

Разом із відповіддю на цей запит, також надайте копію цього запиту.

---------------------

Відповідь надайте за адресою:

ІНФОРМАЦІЯ_3

--------------------- ОСОБА_1 ».

21.11.2024 о 12:21 год. на електронну пошту, яка була вказана у запиті позивача на публічну інформацію, з електронної пошти УКЦ надійшла відповідь наступного змісту:

«Добрий день!

В Урядовому контактному центрі відсутні посади операторів. Відомості про особи консультантів Центру є об`єктами захисту відповідно до Закону України "Про захист персональних даних".

З повагою

державна установа

«Урядовий контактний центр».

______________________________________________________________________

От: email email

Отправлено: 20 ноября 2024 г. 17:24

Кому: УКЦ

Тема: ЗАПИТ

---------------------

ЗАПИТ на публічну інформацію

---------------------

Повідомте прізвище, ім`я, по батькові, та повну назву посади оператора "Урядового контактного центру", яку звуть ОСОБА_3 (номер

оператора НОМЕР_2).

---------------------

Разом із відповіддю на цей запит, також надайте копію цього запиту.

---------------------

Відповідь надайте за адресою:

ІНФОРМАЦІЯ_3

--------------------- ОСОБА_1 ».

У відповідь на отриманий від відповідача електронною поштою лист, 21.11.2024 о 14:36 год. позивач скерував наступний електронний лист, такого місту: «Добре, очікую на офіційну відповідь.».

Після цього, як зазначає позивач у позовній заяві, більше від УКЦ ніяких відповідей не було (ані надрукованих текстом у електронному листі, ані офіційних).

Позивач вказує, що так звану надруковану "відповідь" (яка надійшла 21.11.2024 о 12:21 на його електронну пошту на запит) взагалі неможливо сприймати за відповідь, бо відповідь має надаватись у вигляді підписаного офіційного документа, а не якогось надрукованого тексту у електронному листі.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ч. 2 ст. 34, 40 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації», та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено цим Законом.

У відповідності до приписів ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

У ч. 1 - 5 ст. 19 Закону України Про доступ до публічної інформації» визначено, що «запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Частиною першою статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» гарантовано право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

В силу вимог ч.1 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Повертаючись до обставин даної справи, суд зауважує, що фактично спірним є питання чи дотримався відповідач норм Закону України «По доступ до публічної інформації» при розгляді запиту позивача на публічну інформацію, направивши на його електронну адресу, з якої отримав Запит, листа з текстовим повідомленням про те, що у контактному центрі відсутні посади операторів, а відомості про особи консультантів Центру є об`єктами захисту відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».

Оцінюючи таку відповідь відповідача, суд зауважує, що за своїм змістом такий лист відповідача є відмовою у наданні запитуваної інформації, в той же час, у відповідності до ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;

2) дату відмови;

3) мотивовану підставу відмови;

4) порядок оскарження відмови;

5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовий формі.

Отже, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник на запит вказує якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію. В іншому випадку така відмова надати запитувану інформацію є необґрунтованою та такою, що суперечить Закону.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд зазначає, що розпорядник інформації повинен надати відповідь на запит запитувача інформації, при цьому, такий повинен бути повним, достовірним та точним або мотивовану відмову у наданні запитуваної інформації, у разі наявності підстав, визначених статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

З наведеного слідує, що фактично запит позивача відповідачем розглянутий у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» не був. Жодного рішення, яке відповідало б вимогам указаного закону відповідач за результатами розгляду запиту позивача не надав ані позивачу, ані під час розгляду справи, - безпосередньо до суду.

В свою чергу, направлений на електронну адресу позивача з якої відповідач отримав запит текстового повідомлення, на переконання суду, поза розумним сумнівом, не можна вважати ані належною відповіддю у розумінні зазначеного Закону на запит про надання публічної інформації, ані рішенням про відмову у наданні інформації, оскільки такий лист не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації».

З приводу посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що запит позивача був анонімним, та відповідач у відповідності до вимог Закону міг відмовити у наданні за таким запитом інформації суд звертає увагу, що Пленумом Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" (пункт 9.6 розділу 9 "Порядок та строки надання відповіді на запит") роз`яснено, що: Вимога зазначати у запиті ім`я (найменування) запитувача є для розпорядника інформативною та не впливає на умови виконання ним вимог Закону. Обов`язок розпорядника надати інформацію (документи) на запит не змінюється залежно від особи запитувача та зазначення у запиті його імені, якщо підстави для обмеження доступу до такої інформації відсутні (стаття 19 Закону № 2939-VI).

Контактна інформація (поштова адреса чи адреса електронної пошти, а також номер засобу зв`язку) необхідна для того, щоб розпорядник інформації мав змогу надіслати запитувачу відповідь на актуальну адресу, а також для зворотного зв`язку із запитувачем (наприклад, для уточнення запитуваної інформації, повідомлення про відправлення відповіді тощо).

Якщо у запиті вказано контактну інформацію, якої достатньо для належного виконання розпорядником свого обов`язку, а саме надання відповіді на запит, то встановлення особи запитувача не має суттєвого значення для прийняття розпорядником рішення про надання інформації.

При вирішенні питання щодо того, чи надавати інформацію у відповідь на запит, будь- який розпорядник інформації повинен акцентувати увагу не на особі запитувача чи обставинах його життя, а виходити з того, що така інформація розкривається необмеженому колу осіб.

Крім цього, суд звертає увагу, що законодавством у сфері доступу до публічної інформації не передбачено обов`язку розпорядника інформації ідентифікувати особу запитувача.

Отже, розпорядник інформації не здійснює жодних дій з перевірки особи запитувача, зокрема і стосовно прізвища особи запитувача. Суд наголошує, що частина 5 статті 19 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», яка безпосередньо встановлює перелік інформації, яку має містити запит на інформацію, не передбачає зазначення прізвища особи-запитувача.

Відтак, твердження відповідача, що запитувачем публічної інформації за спірним запитом була фізична особа - ОСОБА_1 (електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_2 ), обставини, які б вказували, що це є саме ОСОБА_1 , у позовній заяві не наведені - суд оцінює критично.

Окрім того, розпорядник інформації не був позбавлений права, згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відмовити в задоволенні запиту з огляду на не дотримання вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону, що не мало місця у спірних правовідносинах. Однак, у електронному листі-повідомленні відповідача, яке було направлену на електронну адресу позивача в якості відповіді на його запит на публічну інформацію не міститься посилання на те, що відповідач відмовляє у запиті з підстав невідповідності поданого запиту вимогам ст.19 ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

За наведених обставин, суд вважає, що відповідачем у спірному випадку не доведено правомірності своєї поведінки у спірних правовідносин.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

В рішеннях Європейського суду з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) від 17 лютого 2015 року у справі «Гусева проти Болгарії», заява № 6987/07, пункти 36, 40; від 03 квітня 2012 року у справі «Гіллберг проти Швеції», заява № 41723/06, пункт 93) вказано, що стаття 10 Конвенції має на меті гарантувати вільний обіг ідей та відомостей у суспільстві. Вона гарантує не лише право на передання інформації, але також право громадськості отримувати її. Більше того, визнане на національному рівні право на отримання інформації може бути підставою для реалізації права, гарантованого статтею 10.

Реалізації вказаних прав не повинні перешкоджати органи держави, крім випадків втручання, передбачених пунктом 2 вказаної статті. Відмова державного органу в наданні інформації на запит є формою втручання в право на свободу одержувати інформацію. Тому таке втручання має розглядатися на предмет дотримання пункту 2 статті 10 Конвенції.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судові витрати не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Урядовий контактний центр», яка виразилась у ненаданні відповіді на запит на публічну інформацію ОСОБА_1 від 20.11.2024.

Зобов`язати Державну установу «Урядовий контактний центр» розглянути запит ОСОБА_1 на публічну інформацію від 20.11.2024, за результатами розгляду якого надати офіційну відповідь у відповідності до вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Державна установа «Урядовий контактний центр», , адреса: вул. Еспланадна, 8/10, Київ, 01001.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА