Справа № 380/17159/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/17159/24 пров. № А/857/7667/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Матковської З.М.

суддів- Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі № 380/17159/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, (головуючий суддя першої інстанції Братичак У.В., час ухвалення не вказано, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 24.01.2025),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивачка), в інтересах якої діє адвокат Клокол В.І., звернулась до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі по тексту відповідач), у якій просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.07.2024 про відмову у призначенні пенсії № 97 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.07.2024, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності з 09.01.1990 по 31.03.2000 в колгоспі імені Кірова згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 21.05.2024.

На обґрунтування позову позивачка зазначає, що 08.07.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою про призначення пенсії за віком. Вказану заяву, за принципом екстериторіальності, розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, рішенням якого позивачці відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

При цьому, позивачці не зараховано до її страхового стажу період роботи з 09.01.1990 по 31.03.2000, оскільки відсутні відомості про встановлену та фактичну участь у громадському господарстві. Зазначені на титульній сторінці трудової книжки відомості про встановлену та фактичну участь у громадському господарстві внесені не до сторінок трудової книжки, не містять підстав внесення (назви документів, їх номери та дати) і не можуть бути прийняті до розгляду. Період з 19.07.1993 по 18.07.1996 зараховано до страхового стажу за даними Реєстру застрахованих осіб; період роботи в 1990-1998 роках згідно з копією довідки від 28.11.2022 № 29, оскільки згідно пункту 2.23 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. Довідка видана підприємством на тимчасово окупованій території України.

Позивачка вказує, що працівники не несуть відповідальності за ведення власних трудових книжок, вважаючи протиправною відмову відповідача щодо зарахування періоду роботи до його страхового стажу, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Вважаючи протиправним рішення від 15.07.2024 про відмову у призначенні пенсії № 97 просить позов задовольнити повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.07.2024 № 97, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.07.2024 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом, зарахувавши при цьому до її страхового стажу період роботи у колгоспі імені Кірова з 09.01.1990 по 31.12.1995, з 01.01.1997 по 31.12.1998 повністю та з 01.01.1996 по 31.12.1996, враховуючи час роботи за фактичною тривалістю, відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплачений судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції прийняв рішення суду з порушенням норм матеріального права, у зв`язку із чим його необхідно скасувати.

Апелянт зазначає, що основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки. В разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людиноднів ділиться на 25,4. У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або в разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 09.01.1990 по 31.03.2000 в колгоспі ім. Кірова згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки відсутні відомості про встановлену та фактичну участь у громадському господарстві. Зазначені на титульній сторінці трудової книжки відомості про встановлену та фактичну участь у громадському господарстві не внесені до сторінок трудової книжки, відсутні підстави їх внесення (назви документів, їх номери та дати), отже не можуть бути прийняті до розгляду.

Щодо незарахування періоду роботи в 1990 - 1998 роках згідно з копією довідки від 28.11.2022 № 29, Головне управління зазначає, що така довідка видана підприємством, яке розташоване на тимчасово окупованій території України.

Враховуючи відсутність необхідного страхового стажу, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області винесло рішення від 15.07.2024 №97 про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України №1058.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачка не подала. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Суд встановив та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою від 08.07.2024 про призначення пенсії за віком згідно із ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Вказану заява від 08.07.2024 відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, розглядало Головне управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №97 від 15.07.2024 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи 31 рік. Вказана відмова обґрунтована тим, що вік заявника 60 років, однак її страховий стаж становить 26 років 03 місяці 09 днів. При цьому, до страхового стажу не зараховано період роботи ОСОБА_1 з 09.01.1990 по 31.03.2000 в колгоспі ім. Кірова, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки відсутні відомості про встановлену та фактичну участь у громадському господарстві. Зазначені на титульній сторінці трудової книжки відомості про встановлену та фактичну участь у громадському господарстві не внесені до сторінок трудової книжки, відсутні підстави їх внесення (назви документів, їх номери та дати), отже не можуть бути прийняті до розгляду. Щодо незарахування періоду роботи в 1990 - 1998 роках згідно з копією довідки від 28.11.2022 №29, відповідач зазначив, що така довідка видана підприємством, яке розташоване на тимчасово окупованій території України.

Вважаючи протиправним вищевказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково, виходячи з тих підстав, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.07.2024 №97, яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком, є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зазначив, що обов`язок щодо правильного оформлення трудових книжок покладається на адміністрацію підприємства, а працівник не відповідає за достовірність записів у трудовій книжці. Недотримання правил ведення трудової книжки колгоспом не може бути підставою для позбавлення позивача права на соціальний захист у вигляді пенсії. Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність, і навіть якщо в ній містяться недоліки, вони не можуть позбавити працівника права на пенсійне забезпечення.

Суд також вказав, що у трудовій книжці позивачки містяться записи про виконання річних мінімумів трудової участі у громадському господарстві, що підтверджується архівними довідками підприємства. З огляду на це, період трудової діяльності позивачки у колгоспі імені Кірова з 09.01.1990 по 31.12.1995, з 01.01.1997 по 31.12.1998 повністю та з 01.01.1996 по 31.12.1996 повинен бути зарахований до її страхового стажу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відмова відповідача в призначенні пенсії є протиправною, і зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивачки з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши період роботи у колгоспі до страхового стажу.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

Як встановлено ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Статтею 24 Закону № 1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Відповідно до статті 62 Закону 1788-XII, частини першої статті 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як слідує зі змісту статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

З аналізу наведених норм апеляційний суд висновує, що з 01.01.2004 законодавець запровадив поняття «страховий стаж», для отримання якого, обов`язковою умовою є сплата страхових внесків; трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, прирівнюється до страхового.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).

Згідно з пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних положень).

Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідно до статуту та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність (пункт 13 Основних положень).

Правління колгоспів вживають заходів до суворого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, зміцнення кадрів працівників, які здійснюють ведення трудових книжок, підготовленими до цієї роботи людьми, які забезпечують належне зберігання архівних документів, що належать до трудової діяльності колгоспників (пункт 14 Основних положень).

Згідно з пунктом 15 Основних положень ревізійним комісіям, комітетам профспілок колгоспів та колгоспним радам соціального забезпечення рекомендується здійснювати громадський контроль за своєчасним та правильним заповненням трудових книжок колгоспників, за їх обліком, зберіганням та видачею та вживати заходів до усунення виявлених недоліків.

Цією постановою також затверджений зразок трудової книжки колгоспника, який передбачає, що трудова книжка колгоспника містить окремі розділи, зокрема: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі у громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Зі змісту наведеного, колегія суддів зауважує, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). При цьому, підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Водночас, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки колгоспника покладається саме на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу, тобто на роботодавця.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічну правову позицію щодо застосування норм права в подібному спорі застосував Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення позивачки конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії.

Так, апеляційний суд зі змісту трудової книжки позивачки від 08.08.1984 серії НОМЕР_1 встановив, що у ній містяться записи № 7-10 про роботу ОСОБА_1 у період з 09.01.1990 по 31.03.2000 в колгоспі імені Кірова Біловодського району. 31.03.2000 позивачка звільнена через переведення до ТОВ «Слобода», у зв`язку з реорганізацією колгоспу ім. Кірова.

Разом із цим, на останній сторінці трудової книжки позивачки, зазначені відомості про встановлені в 1990-1998 роках у колгоспі річні мінімуми трудової участі в громадському господарстві та їх виконання ОСОБА_1 .

Зі змісту вказаних записів вбачається, що позивачка виконала у 1990-1992, 1995, 1997, 1998 роках річні мінімуми трудової участі у громадському господарстві, а саме: у 1990 році 321 (мінімум 240), у 1991 році 328 (мінімум 240), у 1992 році 321 (мінімум 240), у 1995 році 253 (мінімум 240), у 1997 році 316 (мінімум 240), у 1998 році 314 (мінімум 240). У 1993, 1994 роках річні мінімуми трудової участі у громадському господарстві позивачка не виконала (у 1993 році відпрацьовано 237 (мінімум 240), у 1994 році не відпрацьовано жодного дня, однак на виконання вимог Основних положень, вказані поважні причини невиконання декретна відпустка.

У 1996 році мінімум трудової участі у громадському господарстві ОСОБА_1 також не виконала (відпрацьовано 146 мінімум 240), при цьому, відсутні будь-які записи поважності причин невиконання.

Апеляційний суд зауважує, що у таких записах містяться відомості про отриману позивачкою заробітну плату за вказані роки. Крім цього, відповідні записи засвідчені печаткою роботодавця.

Таким чином, колегія суддів повторно звертає увагу, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці, у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивачки конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії.

Вказану правову позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 04.07.2023 у справі №580/4012/19.

Разом із цим, колегія суддів також звертає увагу, що , що вищевказані відомості, які містяться у трудовій книжці позивачки, відповідають відомостям, зазначеним в архівних довідках, виданих ТОВ «Слобода», а саме: від 28.11.2022 № 29, від 28.11.2022 № 31, від 28.11.2022 № 32, як про участь позивачки у громадському господарстві, так і про отриману заробітну плату.

Верховний Суд у постанові від 22.10.2018 у справі №235/2357/17 підтвердив обґрунтованість врахування судами першої та апеляційної інстанцій довідок, які видані на тимчасово окупованій території, та зазначив, що до вказаних правовідносин необхідно застосовувати так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Вказаний принцип Європейський суд з прав людини розвиває у своїй практиці, а саме у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

На переконання Верховного Суду, у вказаному рішенні, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Апеляційний суд також зауважує, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві або архівній установі, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в межах цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивачка наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 27.02.2019 у справі № 423/3544/16-а та від 11.07.2019 у справі № 242/1484/17.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання апелянта на те, що підприємство ТОВ «Слобода» знаходиться на непідконтрольній українській владі території, а тому неможливо у зв`язку з цим провести перевірку первинних документів є безпідставними, оскільки наведені обставини не можуть бути підставою для не зарахування такого періоду до пільгового стажу особи за умови, що такі підтверджені іншими зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22.10.2018 у справі №235/2357/17, від 09.08.2019 у справі №229/954/17, від 31.10.2019 у справі №711/10426/16-а, від 18.03.2020 у справі №243/6299/17, від 08.04.2020 №428/4816/17.

Заважаючи на наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно необґрунтованих довід відповідача про те, що довідка від 28.11.2022 № 29, яка видана ТОВ «Слобода» не може враховуватись, оскільки видана на окупованій території.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте як встановив апеляційний суд із матеріалів справи, пенсійний орган, посилаючись на неналежно оформлені записи в трудовій книжці позивачки, не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити її трудовий стаж.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 12.09.2022 у справі № 569/16691/16-а.

Разом із цим, матеріали справи не містять жодних доказів недостовірності записів про роботу позивачки та відпрацьовані трудодні у період з 09.01.1990 по 31.03.2000 та трудової книжки від 08.08.1984 серії НОМЕР_1 , а тому ці документи необхідно враховувати як такі, що належним чином свідчать про трудову діяльність позивачки в зазначений період.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, період роботи ОСОБА_1 з 09.01.1990 по 31.03.2000 у колгоспі імені Кірова повинен зараховуватися до її страхового стажу, однак, лише при виконанні позивачкою річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві, про що вірно вказав суд першої інстанції.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.06.2024 у справі № 120/2366/21-а.

Зважаючи на вищенаведене, та оскільки працівник не відповідає за правильність ведення трудової книжки, а надані докази, зокрема архівні довідки, підтверджують період роботи позивачки в колгоспі, недоліки в трудовій книжці та обставини, пов`язані з окупацією території, не можуть бути підставою для відмови у пенсії, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.07.2024 №97.

Відтак, привішуючи питання про призначення пенсії ОСОБА_1 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області діяло не на підставі, в у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.07.2024 №97, яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії, є протиправним та таким, що необхідно скасувати.

Разом із цим, як вже зазначалось, за змістом ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Як встановив апеляційний суд, у 1996 році мінімум трудової участі у громадському господарстві позивачка не виконала (відпрацьовано 146 мінімум 240), при цьому, відсутні будь-які записи поважності причин невиконання. Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав про необхідність, у даному випадку, врахування часу роботи позивачки за фактичною тривалістю.

Окрім цього, зі змісту трудової книжки позивачки слідує, що за 1999-2000 роки відсутні будь-які записи про виконання ОСОБА_1 встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а тому такий період, на переконання колегії суддів, не може бути врахований до її страхового стажу, що відповідає вже згаданій вище правовій позицій Верховного Суду, викладеній в постанові від 12.06.2024 у справі №120/2366/21-а.

Верховний Суд у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 зазначив, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Крім того, відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Порядку 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Апеляційний суд встановив, що орган пенсійного забезпечення, який розглядав заяву позивачки від 08.07.2024 і вирішував, за принципом екстериторіальності, питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1 є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Тож, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачці пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

При цьому, апеляційний суд вважає правильним врахування судом першої інстанції того, що оскільки спірне рішення скасовується, а суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, і на свій розсуд розраховувати страховий стаж, то належним способом захисту прав позивачки, буде саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву, з урахуванням наведених обставин.

Отже, при вказаних обставинах, апеляційний суд вважає, що оскільки відповідач не довів правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, то, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, порушене право позивачки необхідно захистити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивачки від 08.07.2024 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом, зарахувавши при цьому до її страхового стажу період роботи у колгоспі імені Кірова з 09.01.1990 по 31.12.1995, з 01.01.1997 по 31.12.1998 повністю та з 01.01.1996 по 31.12.1996, враховуючи час роботи за фактичною тривалістю, відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухваливши судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі № 380/17159/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін