Справа № 420/26284/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - Уповноважений із захисту державної мови про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.02.2025 року про відкриття виконавчого провадження № 77068858 та арешт коштів боржника від 23.06.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.07.2025 позивач дізнався, що відносно нього Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції відкрите виконавче провадження № 77068858 від 06.02.2025 року на підставі заяви Уповноваженого із захисту державної мови (далі «Уповноважений») про примусове виконання рішення за вих. № 155/3-Вих від 13.01.2025 року, у якому уповноважений просить прийняти до примусового виконання постанову № 156 по справі про адміністративне правопорушення від 04.09.2024, складену відносно Позивача. Окрім цього, у рамках виконавчого провадження № 77068858 від 06.02.2025 було винесено постанову про арешт коштів позивача від 23.06.2025 року. Позивач вважає, що у даній ситуація Відповідачем безпідставно та помилково було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77068858 від 06.02.2025 року, а також постанову про арешт коштів боржника від 23.06.2025 року у рамках виконавчого провадження № 77068858, чим порушено права, свободи та інтереси Позивача. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, Уповноважений виніс постанову 04.09.2024 року, при цьому заява про її примусове виконання була складена від 13.01.2025 року, тобто через більше ніж через чотири місяця з моменту прийняття постанови. Разом із тим, згідно із ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. Стаття 303 КУпАП є спеціальною нормою відповідно до якої, постанова про накладення адміністративного стягнення може бути звернута до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними, у зв`язку із чим у спірних правовідносинах належить застосувати приписи статті 303 КУпАП, а не строки встановлені Законом №1404-VIII.

Ухвалою судді від 19.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; призначено по справі судове засідання на 04.09.2025 о 12:00 год.

26.08.2025 до суду від Секретаріату Уповноваженого із захисту державної мови надійшли пояснення щодо адміністративного позову, згідно з якими третя особа заперечує проти задоволення позову, зважаючи на те, що 12 серпня 2024 року за власною ініціативою з урахуванням інформації, вказаної у службовій записці представника Уповноваженого із захисту державної мови Ярослави Вітко-Присяжнюк від 07.08.2024 за № 468/03-СЛДК, відповідно до статті 52, пункту 1 частини першої статті 53, статті 56 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», підпункту 5 пункту 4 Положення про Секретаріат Уповноваженого, затвердженого наказом Уповноваженого від 14.08.2020 № 2, Уповноваженим було ухвалено рішення про здійснення державного контролю за застосуванням державної мови Відділом поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області. Для реалізації цього рішення було видано наказ № 357-ДК від 12.08.2024. Відповідальним за проведення контролю призначено представника Уповноваженого із захисту державної мови Ярославу Вітко-Присяжнюк. Початок заходів контролю було призначено на 12 серпня 2024 зі строком здійснення в 30 робочих днів. За результатами державного контролю 27 серпня 2024 року представником Уповноваженого із захисту державної мови Ярославою Вітко-Присяжнюк складено Акт про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови та Протокол про адміністративне правопорушення, якими встановлено порушення оперуповноваженим сектору кримінальної поліції відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області Борисом Євгеном Ігоровичем частини першої статті 16 Закону. Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передані до розгляду Уповноваженому. 04 вересня 2024 року Уповноваженим Кременем Тарасом Дмитровичем було ухвалено рішення про винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення № 156, відповідно до якої Позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-52 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. (три тисячі чотириста гривень 00 копійок). Дана постанова набрала законної сили 16 вересня 2024 року. Оскільки Позивачем адміністративне стягнення у вигляді штрафу у добровільному порядку не було виконане, 13 січня 2025 року Уповноваженим подано заяву про примусове виконання адміністративного стягнення, передбаченого постановою № 156 від 04 вересня 2024 року, до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Уповноважений вважає, що державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у відповідності до вимог законодавства прийнято до примусового виконання постанову № 156 від 04 вересня 2024 року, складену щодо Позивача, та відкрито виконавче провадження № 77068858. Воєнний стан, запроваджений в Україні 24 лютого 2022 року, неодноразово продовжувався, тривав на час подання заяви про примусове виконання Постанови № 156 від 04 вересня 2024 року та триває на час розгляду даної справи. Отже, строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначені частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» перериваються та будуть встановлені з дня припинення або скасування воєнного стану. Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання. Керуючись викладеним, з урахуванням чинних законодавчих змін, Уповноваженим подано заяву про примусове виконання рішення за № 155/3- Вих. від 13.01.2025 року, тобто за межами строків у три місяці. Постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому як КУпАП так і іншими законами України, зокрема Законом України «Про виконавче провадження», Уповноважений вважає, що Постанова № 156 від 04 вересня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення належним чином прийнята державним виконавцем до виконання з врахуванням переривання та встановлення строків звернення виконавчого документа до виконання. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.03.2023 у справі №260/2595/22 (провадження № К/990/383/23).

26.08.2025 до суду від Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що якщо закінчення строку пред`явлення виконавчого документа припало на період воєнного стану, виконавець має приймати такий виконавчий документ до виконання без звернення стягувача до суду за поновленням строку його пред`явлення. Постанову № 156 винесено 04.09.2024, яка набрала законної сили 16.09.2025. Заява про примусове виконання рішення датована 13.01.2025 за вих. № 155/3-вих. Тому на час отримання державним виконавцем від стягувача виконавчого документу з заявою про відкриття виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні підстави, передбачені діючим законодавством, для повернення виконавчого документа стягувачу без виконання. Враховуючи вищевикладене вважає необґрунтованим та недоведеним з боку позивача вимог про незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження № 77068858 від 06 лютого 2025 року з виконання постанови № 156, виданої 04.09.2024 Уповноваженим із захисту державної мови про стягнення з ОСОБА_1 , на користь Держави штрафу у розмірі 6 800,00 грн, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

28.08.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою під час примусового виконання рішень, разом з нормами Закону № 1404-VIII, застосовуються положення Конституції України, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цього Закону. Разом з визначенням особливостей процедури виконавчого провадження Закон №1404-VIII має бланкетні та відсильні норми, які передбачають застосування правових приписів інших нормативних актів при здійсненні виконавчого провадження. Постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення є лише одним із видів виконавчих документів відповідно до Закону № 1404-VIII. Поряд з цим згідно з ч. 1, 4 ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову. Згідно із ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень. Будь-якими іншими законами не встановлено іншого строку для виконання постанови по справам щодо порушення закону щодо функціонування і застосування української мови як державної, відповідальність за які передбачена ст. 188-52 КУпАП.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12 серпня 2024 року за власною ініціативою з урахуванням інформації, вказаної у службовій записці представника Уповноваженого із захисту державної мови Ярослави Вітко-Присяжнюк від 07.08.2024 за № 468/03-СЛДК, відповідно до статті 52, пункту 1 частини першої статті 53, статті 56 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», підпункту 5 пункту 4 Положення про Секретаріат Уповноваженого, затвердженого наказом Уповноваженого від 14.08.2020 № 2, Уповноваженим було ухвалено рішення про здійснення державного контролю за застосуванням державної мови Відділом поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області. Для реалізації цього рішення було видано наказ № 357-ДК від 12.08.2024.

Відповідальним за проведення контролю призначено представника Уповноваженого із захисту державної мови Ярославу Вітко-Присяжнюк. Початок заходів контролю було призначено на 12 серпня 2024 зі строком здійснення в 30 робочих днів.

За результатами державного контролю 27 серпня 2024 року представником Уповноваженого із захисту державної мови Ярославою Вітко-Присяжнюк складено Акт про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови та Протокол про адміністративне правопорушення, якими встановлено порушення оперуповноваженим сектору кримінальної поліції відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 частини першої статті 16 Закону.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передані до розгляду Уповноваженому.

04 вересня 2024 року Уповноваженим Кременем Тарасом Дмитровичем було ухвалено рішення про винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення № 156, відповідно до якої Позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-52 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. (три тисячі чотириста гривень 00 копійок). Дана постанова набрала законної сили 16 вересня 2024 року.

Оскільки ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у добровільному порядку не було виконане, 13 січня 2025 року Уповноваженим подано заяву про примусове виконання адміністративного стягнення, передбаченого постановою № 156 від 04 вересня 2024 року, до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

06.02.2025 головним державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 77068858, з примусового виконання постанови № 156, виданої 04.09.2024 Уповноваженим із захисту державної мови про стягнення з ОСОБА_1 , на користь Держави штрафу у розмірі 6 800,00 грн. Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження винесені постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн. та постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 680,00 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження було накладено арешти на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на рахунках у банківських установах у відповідності з ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження»: - Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України" Про виконавче провадження" державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника, що перебувають у банках або інших фінансових установ, у порядку, встановленому цим Законом.

23.07.2025 ОСОБА_1 , прибувши до Приморського відділу державної виконавчої служби дізнався, що відносно нього Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції відкрите виконавче провадження № 77068858 від 06.02.2025 року на підставі заяви Уповноваженого із захисту державної мови про примусове виконання рішення за вих. № 155/3-Вих від 13.01.2025 року, у якому уповноважений просить прийняти до примусового виконання постанову № 156 по справі про адміністративне правопорушення від 04.09.2024, складену відносно позивача.

Зважаючи на те, що Уповноважений виніс постанову 04.09.2024 року, при цьому заява про її примусове виконання була складена від 13.01.2025 року, тобто через більше ніж через чотири місяця з моменту прийняття постанови, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі і по тексту - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як, зокрема, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 2), виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункт 10).

Строки у виконавчому провадженні врегульовані Розділом 2 Закону №1404-VIII, (статті 11-13).

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Закону №1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до частин першої і другої статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацами 1 і 2 частини п`ятої статті 13 Закону №1404-VIII визначено, що за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Абзацом 1 частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Отже, з аналізу наведених вище норм слідує, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання або ж виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом, однак, одне лише порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої Законом №1404-VIII.

Поряд з наведеним, Законом України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 №2129-ІХ (далі і по тексту - Закон №2129-ІХ) розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, відповідно до якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022р. № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введений стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який станом на сьогодні триває.

Повертаючись до матеріалів справи та змісту позовних вимог, суд враховує, що підставою для оскарження спірних постанов державного виконавця вказано те, що відповідачем винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження поза межами строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини першої статті 300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 303 КУпАП передбачено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень.

Особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII, відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом № 1404-VIII, як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

З огляду на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому як КУпАП, так і іншими законами України, зокрема Законом № 1404-VIII, суд вважає обґрунтованим врахування державним виконавцем чинних законодавчих змін у порядку пред`явлення виконавчого документа до виконання, переривання та встановлення строків звернення виконавчого документа до виконання, а тому суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваної постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, та постанови про арешт коштів боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2023 у справі № 420/10415/22.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65023, Одеська обл., м. Одеса, вул. Пастера, 58; ), третя особа - Уповноважений із захисту державної мови (01001, м. Київ, вулиця Хрещатик, 34) про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 272 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя І.В. Завальнюк

.