Справа № 380/2959/25
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/2959/25 пров. № А/857/12593/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Носа С.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року про повернення позовної заяви (судді Кравціва О.Р., ухвалену у письмовому провадженні в м. Львів) у справі №380/2959/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому, з урахуванням ухвали суду від 17.02.2025 про роз`єднання позовних вимог просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 31.05.2023 включно, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 31.12.2022, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 - 2102 грн; на 01.01.2021 - 2270 грн; на 01.01.2022 - 2481 грн, та за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 включно з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 - 2684 грн.

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду про повернення позовної заяви та продовжити розгляд справи по суті, зважаючи на подані документи та усунення всіх недоліків позовної заяви, витребувати від відповідача необхідні документи щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по липень 2022 року, у разі необхідності, вижити відповідних заходів щодо забезпечення прав позивача у межах справи, що розглядається.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що ухвалу суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку частини першої статті 312 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить: - визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 31.05.2023 включно, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт; - зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 31.12.2022, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 - 2102 грн; на 01.01.202 - 2270 грн; на 01.01.2022 - 2481 грн, та за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 включно з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 - 2684 грн; - визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.05.2024 по 02.08.2024 в повному обсязі відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам; - зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.05.2024 по 02.08.2024 в повному обсязі відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, з урахуванням проведених виплат; - визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 , додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану за період: з 22.12.2023 по 04.01.2024, з 05.03.2024 по 14.03.2024 у розмірі 100000 грн, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров?я; - зобов??язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити мені, ОСОБА_1 , додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану за період: з 22.12.2023 по 04.01.2024, з 05.03.2024 по 14.03.2024, з 09.07.2024 по 22.07.2024 у розмірі 100000 грн, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 роз`єднано позовні вимоги.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у 10-денний термін з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, а саме: подання документу, що підтверджує здійснення нарахування та виплату грошового забезпечення в період з 01.01.2020 по липень 2022 року та подання позовної заяви в новій редакції із уточненими позовними вимогами.

На виконання вимог ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 позивач подав до суду 14.03.2025 заяву про усунення недоліків, в якій вказав, що грошове забезпечення з 01.01.2020 по липень 2022 року нараховувалося в такому ж порядку і розмірах як і з серпня 2022 року по травень 2024 року, що підтверджується довідкою про щомісячні додаткові види грошового забезпечення №6581/2 від 02.10.2024. Також, до заяви позивач долучив довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 про проходження військової служби в період з 06.02.2018 по 02.08.2024 та позовну заяву, як вказує позивач, із уточненими позовними вимогами.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач у встановлений в ухвалі суду строк не усунув недоліки позовної заяви.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із приписами частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положеннями частини 1 статті 168 КАС України визначено, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Процесуальне законодавство встановлює вимоги до змісту позовної заяви. Такі вимоги визначені статтею 160 КАС України.

Так, згідно приписів цієї норми, у позовній заяві позивач, окрім іншого, викладає свої вимоги щодо предмета спору, їх обґрунтування та відзначає докази, що підтверджують вказані обставини.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Статтею 161 КАС України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частинами 1, 2 статті 169 КАС України закріплено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. Недоліки можуть стосуватися як позовної заяви (змісту та форми), так і порядку подання. При цьому, оцінка позовної заяви та констатація недоліків у ній є суб`єктивною.

Водночас, беручи до уваги завдання суду забезпечити розгляд і вирішення справи по суті заявлених вимог позивача, суд може не залишати позовну заяву без руху, якщо недоліки є неістотними, і можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Виходячи з викладеного, необхідною умовою для повернення позивачу поданої ним позовної заяви на підставі частини 4 статті 169 КАС України, є наявність одночасної сукупності наступних умов: 1) позовна заява була залишена ухвалою суду без руху із визначенням її конкретних недоліків відповідно до вимог статей 160, 161 КАС України; 2) позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Як встановлено судом, в ухвалі про залишення позовної заяви від 17.02.2025 запропоновано позивачу у 10-денний термін з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, а саме: подання документу, що підтверджує здійснення нарахування та виплату грошового забезпечення в період з 01.01.2020 по липень 2022 року та подання позовної заяви в новій редакції із уточненими позовними вимогами.

На виконання вимог ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 позивач подав до суду 14.03.2025 заяву про усунення недоліків, в якій вказав, що грошове забезпечення з 01.01.2020 по липень 2022 року нараховувалося в такому ж порядку і розмірах як і з серпня 2022 року по травень 2024 року, що підтверджується довідкою про щомісячні додаткові види грошового забезпечення №6581/2 від 02.10.2024. Також, до заяви позивач долучив довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 про проходження військової служби в період з 06.02.2018 по 02.08.2024 та позовну заяву, як вказує позивач, із уточненими позовними вимогами.

Суд першої інстанції за результатом дослідження поданої уточненої позовної заяви, дійшов висновку про невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху та повернув позовну заяву позивачу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Під змістом позовних вимог (предмет позову) слід розуміти як дію суду, про вчинення якої позивач вимагає ухвалити судове рішення, що спрямована на задоволення певної матеріально-правової вимоги. Ця вимога повинна носити правовий характер і бути підвідомчою суду.

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Підстави позову як елемент його змісту, повинні пояснювати, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм якого закону позивач просить про захист свого права.

Обов`язок щодо визначення (формулювання) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав, на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено саме на позивача.

Як слідує з матеріалів справи, суд першої інстанції, залишаючи позов без руху, вказав позивачу шляхи усунення недоліків позовної заяви, перелічивши всі виявлені недоліки останньої.

В свою чергу, зі змісту уточненої позовної заяви встановлено, що позивачем вимоги суду першої інстанції було виконано та надано ті пояснення та докази, які на переконання заявника, є достатніми для розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що на стадії прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі суд позбавлений можливості надати оцінку тим чи іншим доказам та заявленим вимогам, з`ясовувати достатність доказів для вирішення справи, їх належність та допустимість, а тому повернення позовної заяви з підстав ненадання тих чи інших доказів або не обґрунтування певних вимог, не можна визнати доцільним.

Також, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 173 КАС України остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу здійснюється на стадії підготовчого провадження у справі суддею адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів не піддає сумніву те, що певні підстави для усунення недоліків позовної заяви існували. Проте, приймаючи до уваги формальні вимоги до позовної заяви, передбачені КАС України, та спосіб, у який вони були застосовані у цій справі, колегія суддів вважає, що повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи. Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частина 5 статті 5 КАС України).

На переконання суду апеляційної інстанції, надати оцінку повноті обґрунтування заявлених позивачем вимог, суд першої інстанції повинен був вже в ході розгляду справи, шляхом встановлення всіх дійсних обставин справи та в призмі тих доказів, які на думку позивача є достатніми для вирішення справи. До того ж, суд першої інстанції не був позбавлений можливості витребувати додаткові докази вже в ході розгляду справи, якщо виникне така необхідність, а також, у відповідності до приписів частини 3 статті 48 КАС України, за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідачів та витребовувати належні докази.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) пункт 52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

У справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010 в пункті 32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Аналізуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви і обмежив право позивача в аспекті доступу до суду, що стало перешкодою для захисту його права та аналізу дій відповідача, відповідно оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене з врахуванням вказаних законодавчих положень та статті 320 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідно апеляційну скаргу задовольнити частково, оскільки позивач просить в апеляційній скарзі продовжити розгляд справи по суті, зважаючи на подані документи та усунення всіх недоліків позовної заяви, витребувати від відповідача необхідні документи щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по липень 2022 року, у разі необхідності, вижити відповідних заходів щодо забезпечення прав позивача у межах справи, що розглядається, що не підлягає до задоволення, оскільки не передбачено процесуальним законодавством в межах перегляду процесуальної ухвали, яка скасовується апеляційним судом і направляється для продовження розгляду по суті поданої заяви позивача.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції у апеляційного суду немає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 317, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року про повернення позовної заяви у справі №380/2959/25 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

С.П. Нос

Повний текст постанови складено 03.09.2025