Справа № 160/19692/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
07.07.2025 року через підсистему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «АРКАДІЯ», у якій позивач просить суд:
Також ухвалою суду від 08.07.2025 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- всі наявні докази щодо суті спору.
24.07.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.
29.07.2025 року прокуратурою подано письмову відповідь на відзив.
05.08.2025 року відповідачем подано письмові заперечення на відповідь на відзив.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 04.09.2025 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час здійснення конституційних повноважень обласною прокуратурою встановлено факт порушення інтересів держави у сфері дотримання законодавства про охорону культурної спадщини Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «АРКАДІЯ» (вимог чинного законодавства з питань охорони культурної спадщини, зокрема щодо укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду із цим позовом.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «АРКАДІЯ» є власником нежитлових приміщень в будинку літ. А-2, а саме: на першому поверсі нежитлого приміщення № 1 позиції 1-3 площею 125,6 кв.м; у підвалі нежитлове приміщення № 1 позиції 1-5, площею 113,6 кв.м.; нежитлове приміщення № 13 багатофункціонального призначення, мансарда, сходи площею 644,5 кв.м., загальною площею 883,7 кв.м., що розташовані за адресою: місто Дніпро, вулиця Лазяря Глоби,8.
18.09.2024 Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради з виходом на місцезнаходження будівлі за адресою: місто Дніпро, вул. Андрія Фабра,8 проведено огляд технічного стану пам`ятки «Прибутковий будинок», встановлений технічний стан пам`ятки та її характеристику внаслідок чого складено Акт технічного стану пам`ятки №46-а.
Згідно вказаного Акта, за результатами візуального огляду Пам`ятки її технічний стан в цілому визначається, як «задовільний», тобто приміщення будівлі приведено до належного стану порівняно зі станом, в якому вони перебували на дату складання облікової картки об`єкта культурної спадщини, що виключає обґрунтування позивача викладені в позовній заяві щодо руйнування пам`ятки та свідчить про його помилковість.
ТОВ Фірма «Аркадія», як власник нежитлових приміщень утримує їх стан задовільним, що виключає посилання, що ним можуть вчинятися негативні дії, які можуть призвести до втрати пам`ятки.
Вказують, що ТОВ Фірма «Аркадія», як власник нежитлових приміщень, не може відповідати за зовнішні та внутрішні міські мережі, в тому числі за водопровідні мережі в підвалі будинку, та фасад будинку, тож в цій частині охоронний договір потребує коригування. Законодавчо встановлено порядок укладання охоронних договорів.
Відповідач зазначає про те, що у відповідності до положень чинного законодавства, паспорт пам`ятки - є обов`язковим додатком до охоронного договору розробляється саме органом охорони культурної спадщини, повноваження якого поширюються на територію розміщення пам`ятки культурної спадщини після занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру.
Однак, в порушення вказаних норм, паспорт пам`ятки в додатках до договору відсутній, а обов`язок щодо замовлення Паспорту пам`ятки покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Аркадія», що в свою чергу, позбавляє Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Аркадія» можливості укласти охоронний договір за відсутності усіх необхідних документів, та виключає ухилення ТОВ Фірма «АРКАДІЯ» від підписання охоронного договору.
На думку відповідача, з огляду на вказане, в позовній заяві позивач робить припущення, що «паспорт пам`ятника на думку відповідача повинен виготовити орган охорони культурної спадщини», оскільки про це прямо вказано в Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11 березня 2013 року № 158, та не надає доказів на підтвердження власних вимог.
Отже, вважають, що позивач не довів, що у цьому випадку саме відповідачем було допущено бездіяльність щодо не укладення відповідного охоронного договору на об`єкт культурної спадщини.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 26.11.2015 №897-р «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» вулицю Сєрова перейменовано на вулицю Андрія Фабра (п. 208 додатку до Розпорядження).
Розпорядженням голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 26.07.2024 №Р-314/0/3-24 «Про перенайменування об`єктів топонімії населенних пунктів Дніпропетровської області» вулицю Андрія Фабра перейменовано на вулицю Лазаря Глоби (п.12 додатку 1 до розпорядження).
Також, встановлено, що зазначена будівля розташована у межах Центрального історичного ареалу м. Дніпра, затвердженого наказом Міністерства культури, молоді та спорту України № 478 від 03.02.2020 «Про затвердження меж та режимів використання історичних ареалів м. Дніпра».
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Отже, Управлінням культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської облдержадміністрації вказані повноваження наказом №59 від 31.10.2024 «Про делегування повноважень» делеговано структурним підрозділам райдержадміністрацій та виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, до повноважень яких належить вирішення питань охорони культурної спадщини.
Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради на адресу власника пам`ятки ТОВ Фірма «АРКАДІЯ» скеровано лист №7/6-176 від 27.12.2024 щодо необхідності укладення охоронного договору.
Вказаний лист отримано відповідачем 08.01.2025, але проігноровано.
У подальшому, Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради 23.01.2025 на адресу власника пам`ятки рекомендованим листом направлено припис №11/6-2 від 23.01.2025 з вимогою протягом 5 робочих днів з дня його отримання укласти охоронний договір на пам`ятку.
Даний лист повернуто АТ «Укрпошта» адресанту за закінченням терміну зберігання.
У відповідь на зазначений лист ТОВ Фірма «АРКАДІЯ» повідомила Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради про неможливість укладення охоронного договору за відсутності паспорту пам`ятки, який, на думку власника, повинен виговити орган охорони культурної спадщини (лист від 24.02.2025 №24/02-25-1).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Частинами 4, 5 статті 54 Конституції України передбачено, що культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини». Охорона об`єктів культурної спадщини визнається одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Отже, держава в особі її органів зобов`язана забезпечувати на своїй території охорону об`єктів культурної та історичної спадщини, вживати заходи для здійснення обліку таких об`єктів, запобіганню руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечувати їх захист, збереження та утримання, що, головним чином, спрямовано на захист суспільного (публічного) інтересу.
Згідно з частинами першою та другою статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує як найменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.
Статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.
Законом передбачається обов`язкове укладення власником пам`ятки чи її частини охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності.
Отже, охоронний договір, укладений на підставі статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», є адміністративним договором.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суд від 23.12.2019 у справі №806/1536/18.
Згідно з частиною третьою ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Частиною третьою статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768 (далі - Порядок №1768) власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Пунктом 5 Порядку №1768 встановлено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відповідно до пункту 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1: 50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.
Таким чином, юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.
Разом з тим, в пункті 3 Порядку №1768 передбачено якщо пам`ятка належить до категорії пам`яток національного значення, охоронний договір підписується органом охорони культурної спадщини, на території якого знаходиться пам`ятка, після погодження його з центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1768, власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.
Розробленню проектів консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам`яток передує проведення необхідних науково-дослідних робіт, у тому числі археологічних і геологічних.
Роботи із збереження об`єктів культурної спадщини проводяться згідно з реставраційними нормами та правилами, погодженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Будівельні норми та правила застосовуються у разі проведення робіт із збереження об`єкта культурної спадщини лише у випадках, що не суперечать інтересам збереження цього об`єкта.
Статтею 27 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що у разі, коли пам`ятці загрожує небезпека пошкодження, руйнування чи знищення, власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, зобов`язані привести цю пам`ятку до належного стану (змінити вид або спосіб її використання, провести роботи з її консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування).
Якщо власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, самостійно не здійснюють заходів, передбачених у частині першій цієї статті, то відповідний орган охорони культурної спадщини може зобов`язати їх здійснити ці заходи, видавши відповідне розпорядження.
У разі, коли власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, не в змозі виконати розпорядження органу охорони культурної спадщини щодо охорони пам`ятки, орган охорони культурної спадщини може вжити необхідних заходів самостійно (повністю або частково), профінансувавши їх за рахунок спеціальних коштів на фінансування охорони культурної спадщини.
Також відповідно до п. 5 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини №1768 в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Отже, слід вказати про те, що культурна спадщина є важливим ресурсом стратегічного розвитку суспільства держави, вагомою складовою культури людської цивілізації. Ставлення до культурної спадщини є показником рівня розвитку суспільства та духовної зрілості громадян. Цілеспрямована діяльність органів місцевого самоврядування у пам`яткоохоронній сфері з метою передачі культурних цінностей майбутнім поколінням, їх ефективного використання в суспільному житті сприяє самоідентифікації нації, має соціально значиму функцію підтримки стабільності і сталого розвитку.
Історико-культурна спадщина, розташована на території міста Дніпра, є невід`ємною частиною культурної спадщини Дніпропетровської області і частиною культурного надбання України.
Пам`ятка архітектури «Прибутковий будинок» споруджена у 1890-х роках, як прибутковий будинок катеринославського купця Арона Герцевича Лур`є, архітектор не відомий.
Будинок розташований у центральній низинній частині міста. Квартал входить до складу регулярної системи історичного центру, сформованої впродовж ХІХ початку ХХ століть. З північного заходу ділянка межує з територією міського дитячого парку Лазаря Глоби.
Загальна композиція головного фасаду фронтальна симетрична тридільна. Центральна частина виявлена крипівкою, фланкована пілястрами і завершена трикутним фронтоном. Вісь симетрії підкреслено півциркульною аркою проїзду в рівні першого поверху та балконом на другому поверсі.
Симетричні бічні частиниголовного фасаду мають по п`ять вісей віконних прорізів, розташованих з однаковим ритмом. По вертикалі фасад розчленовано карнизами на цоколь і два поверхи та завершено балюстрадою з цегляними стовпчиками над пілястрами другого поверху. В середній частині за трикутним фронтоном над карнизом балюстрада переривається широким суцільним парапетом прямокутної форми. Кладка стін першого поверху виконана з рустовкою. Прямокутні вікна і вхідні двері обрамовані наличниками простого профілю, стіни другого поверху розчленовано міжвіконними пілястрами, напівциркульні віконні прорізи прикрашено архівольтами з замковими каменями і фланковано напівколонками з капітелями.
Слід вказати про те, що охорона культурної спадщини є важливим напрямом політики держави, від здійснення якої безпосередньо залежить можливість сталого розвитку суспільства, держави, кожного окремого індивіда.
Збереження об`єктів культурної спадщини здійснюється задля можливості їх використання у суспільному житті в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь та є пріоритетним конституційним завданням держави. Оскільки культурна спадщина найпотужніша складова формування української ідентичності, її ефективне збереження, відновлення і відповідне використання є одним із провідних завдань держави у сфері культури.
Одним із основних завдань держави є забезпечення реалізації її внутрішньої політики, яка є сукупністю напрямів діяльності в економічній, соціальній, гуманітарній, науковій, освітній, демографічній, правоохоронній, військовій та інших найважливіших сферах суспільного життя. Держава повинна вживати ефективних заходів щодо розвитку кожного із них однаково.
Усі напрями її внутрішньої політики є важливими для забезпечення національних інтересів України щодо збереження ідентичності Українського народу, сталого розвитку економіки, громадянського суспільства і держави, досягнення зростання рівня та якості життя населення, додержання конституційних прав і свобод людини і громадянина.
В умовах сьогодення питання збереження ідентичності та самобутності української нації набуло особливої гостроти. Однією з важливих складових вказаного питання є охорона культурної спадщини.
Отже, в умовах російської агресії, виникає потреба в забезпеченні збереження монументального об`єкту архітектури пам`ятки місцевого значення «Прибутковий будинок», що розташована за адресою: вул. Лазаря Глоби, 8 (літ. А-2) у м. Дніпро.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами.
Кожний здобуток культурної спадщини є унікальним, а зникнення будь-якого з них є безповоротною втратою, непоправним збідненням цієї спадщини та всього народу.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини».
Вказане підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Крім цього, зазначена будівля розташована у межах Центрального історичного ареалу м. Дніпра, затвердженого наказом Міністерства культури, молоді та спорту України № 478 від 03.02.2020 «Про затвердження меж та режимів використання історичних ареалів м. Дніпра».
Окрім того, і сам відповідач у листі від 24.02.2025 року, та зокрема у відзиві не заперечує щодо безпосереднього укладення договору, а як на відмову посилається лише на відсутності паспорту пам`ятки.
Слід вказати про те, що Управлінням культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської облдержадміністрації вказані повноваження наказом №59 від 31.10.2024 «Про делегування повноважень» делеговано структурним підрозділам райдержадміністрацій та виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, до повноважень яких належить вирішення питань охорони культурної спадщини.
Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради на адресу власника пам`ятки ТОВ Фірма «АРКАДІЯ» скеровано лист №7/6-176 від 27.12.2024 щодо необхідності укладення охоронного договору. Вказаний лист отримано відповідачем 08.01.2025, проте проігноровано.
У подальшому, Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради 23.01.2025 на адресу власника пам`ятки рекомендованим листом направлено припис №11/6-2 від 23.01.2025 з вимогою протягом 5 робочих днів з дня його отримання укласти охоронний договір на пам`ятку.
Проте, його було повернуто АТ «Укрпошта» адресанту за закінченням терміну зберігання.
У відповідь на зазначений лист ТОВ Фірма «АРКАДІЯ» повідомила позивача про неможливість укладення охоронного договору за відсутності паспорту пам`ятки, який, на думку відповідача, повинен виговити орган охорони культурної спадщини (лист від 24.02.2025 №24/02-25-1).
Так, слід вказати про те, що на час звернення прокурора із цим позовом ТОВ Фірма «АРКАДІЯ» зазначену постанову не оскаржено.
Так, статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, щойно виявлені об`єкти культурної спадщини та їх частини затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1768 від 28.12.2001 (далі Порядок).
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2024 №630 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 №1768» Порядок доповнено нормами, що визначають процедуру укладення охоронних договорів саме на щойно виявлені пам`ятки культурної спадщини.
Відповідно до п.п.1,2 Порядку, порядок визначає механізм укладення, зміни та припинення охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини (далі пам`ятка), щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частину відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини».
Дія цього Порядку поширюється на укладення, зміну та припинення охоронного договору між власником (користувачем) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноваженим ним органом (особою) незалежно від форми власності на зазначені об`єкти та відповідним органом охорони культурної спадщини.
Власник (користувач) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у власність (користування) укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини (пункт 12 Порядку).
Охоронний договір на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи його частину складається за формою згідно з додатком 2 та повинен містити такі додатки:1) акт візуального обстеження з фотофіксацією, що не перевищує трьох місяців до дати укладення охоронного договору. Для комплексів (ансамблів) складається окремий акт на кожну їх складову. Акт візуального обстеження поновлюється не рідше ніж раз на три роки. Якщо стан об`єкта культурної спадщини значно змінився після проведення робіт на об`єкті, - протягом п`яти календарних днів після його зміни;2) план території об`єкта культурної спадщини;3) облікова картка (форма якої визначається МКСК) (пункт 20 Порядку).
Охоронний договір встановлює чіткі вимоги для збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність.
Важливим елементом охоронного договору, який підтверджує його публічно-правову природу, є предмет пам`ятка архітектури, правовий режим якої відрізняється від інших матеріальних об`єктів. Особливий предмет охоронного договору обумовлює спеціальний суб`єктний склад.
Таким чином, охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.
Укладання охоронних договорів має імперативний характер та спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини (п. п. 5, 6 Порядку).
Саме охоронний договір є першочерговим документом, що встановлює гарантії збереження індивідуально визначеної пам`ятки культурної спадщини, що враховує її цінність, особливості та стан.
Верховний Суд зазначає, що охоронний договір за своєю правовою природою є адміністративним договором, виходячи з наступного.
Охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини спрямований на реалізацію норм Закону України «Про охорону культурної спадщини», випливає з владних управлінських функцій суб`єкта владних повноважень, передбачених вказаним законом, а також містить владне зобов`язання для іншого суб`єкта договору.
Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини.
Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.
Законом передбачається обов`язкове укладення власником або користувачем пам`ятки чи її частини охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності.
Таким чином, охоронний договір, укладений на підставі ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», є адміністративним договором.
Відповідно до приписів ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки має здійснюватися відповідно до визначених або встановлених режимів використання, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.
Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із Закону України «Про охорону культурної спадщини».
Отже, Відповідач, як власник об`єкта культурної спадщини з моменту набуття права власності, всупереч вимогам пам`яткоохоронного законодавства заходи з метою укладення охоронного договору на пам`ятку архітектури не вживає, що свідчить про його тривалу бездіяльність.
Слід вказати, що обмежений Законом строк на укладення охоронного договору спричинений важливістю таких суспільних правовідносин як захист культурної спадщини, тому й звернення прокурора із вказаним позовом спричинено важливістю захисту таких суспільних правовідносин, оскільки тривале перебування пам`ятки без захисту спричиняє її поступове руйнування й ризик, коли пам`ятку не завжди можна відновити.
Тому, зобов`язання укласти охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини спрямовано на захист пам`ятки від її подальшого руйнування.
Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви прокуратури.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «АРКАДІЯ» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки судові витрати позивача складаються лише із сум сплаченого судового збору, то підстави для їх розподілу відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «АРКАДІЯ» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Судові витрати покласти на позивача згідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
в інтересах держави в особі
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 04.09.2025 року.

Суддя В.В. Ільков