Справа № 466/2431/25
Суддя: Свірідова В. В.
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/2431/25
Провадження № 2-а/466/110/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Якубів І.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови №89 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 10 березня 2025 року.

Згідно заявлених у прохальній частині позову вимог просив суд скасувати постанову №89 від 10.03.2025 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначає, що 10.03.2025 постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , майором ОСОБА_2 було винесено щодо ОСОБА_1 постанову №89 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В даній постанові вказано про те, що ОСОБА_1 був оповіщений про виклик для уточнення даних на 27.01.2025 року о 09 год.00 хв. Проте, він не з`явився на вказані у повістці дату та час не прибув у ІНФОРМАЦІЯ_1 про причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

З оскаржуваною постановою позивач не погоджується, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки вона прийнята з порушенням норм діючого законодавства, а висновки щодо наявності порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що постійно проживає за адресою реєстрації, жодних поштових відправлень з повісткою він не отримував, також не відмовлявся від отримання повістки, а відтак відсутнє належне підтвердження оповіщення його про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, він працює на посаді водія автобуса у ТОВ «Фіакр -Львів, заброньований від мобілізації роботодавцем на термін до 31.01.2026р., що підтверджується результатом бронювання за заявою №0635 (Дія).

Крім того, при винесенні оскаржуваної постанови посадовими особами було порушено вимоги абз.4 п. 34 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під ч ас мобілізації на особливий період, затверджений постановою КМУ від 16.05.20254р. №560, де зазначається, що повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів - протягом десяти діб від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Відтак в оскаржуваній постанові день явки до ТЦК не міг перевищувати 7 діб з вказаної дати (відправлення повістки), що свідчить про порушення посадовими особами ТЦК та СП вказаного строку.

Вважає постанову №89 від 10.03.2025 року винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , майором ОСОБА_2 незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 17 березня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.(а.с.22)

02.04.2025р. представник відповідача подав відзив, позов не визнає, просить відмовити, вказуючи на те, що 10.01.2025р. за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів сформована повістка №1826063 за електронним підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 на виклик військовозобов`язаного ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою уточнення даних о 09.00год. 27.01.2025р.

Повістка про виклик була надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням за адресою місця проживання ОСОБА_1 21.01.2025р. рекомендоване поштове відправлення повернуто до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відтак громадянин ОСОБА_1 допустив порушення ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тому підстави для задоволення позову відсутні.

01.05.2025р. від позивача надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що відповідач у відзиві жодним чином не обґрунтував порушення строків складення, надіслання повістки, а обмежився загальними витягами із законодавства України. Окрім того, у матеріал паз справи відсутній протокол або інший документ, котрий б підтверджував перевірку дійсності електронного підписання документу, та відсутній підтвердження працівником поштового зв`язку про дійсний вміст конверту, відсутній підпис такого працівника, котрий повинен перевірити такий вміст згілно бланку форми 107 Опису вкладення АТ «Укрпошта». Вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

У відповідності до ч.4 ст.229КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом встановлено, що 10.03.2025р. т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 була винесена постанова №89 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 , якою на нього було накладено штраф у сумі 17 000,00 грн.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (у т.ч. передбачені ст.ст. 210, 210-1 КУпАП).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено статтею 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно із ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною 3 цієї статті за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з абз. 7 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній з 18.05.2024 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-ІХ) інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до наказу ТзОВ «Фіакр-Львів» від 03.02.2025р. №4-к ОСОБА_1 був заброньований на період мобілізації. За результатом заяви на бронювання №0635 ОСОБА_1 являється працівником ТзОВ «Фіакр-Львів», на посаді водія автотранспортних засобів маршруту №43 автобуса VAN HOOL НОМЕР_1 та заброньований на період мобілізації до 31.01.2026р.

Як вбачається з копії військово-облікового документа «Резерв+» ОСОБА_1 уточнив свої персональні дані вчасно, 03.07.2024р. (а.с.18).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суду не вдається встановити, що у діях ОСОБА_1 , які кваліфіковані відповідачем за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є склад правопорушення, адже відповідачем останнє не спростовано та не надано до суду жодних належних доказів до оскаржуваної постанови, які підтверджували б зазначені в ній обставини порушення позивачем.

Згідно ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція ст. 210-1 КУпАП має бланкетний характер, а серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинні бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та яких не дотримано особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є недоведеним.

Відповідно до норм чинного законодавства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У свою чергу відповідач будь-яких інших належних доказів, що обґрунтовують доводи його заперечень на позов до суду не надав.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої ним постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч.3ст.210-1 КУпАП №89 від 10.03.2025р. винесеної т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_2 , майором ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

За викладених обставин, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 2,9,19,77,139, 241-246,250,255,286, 293,295 КАС України, суд,-

ухвалив:

адміністративний позов задовольнити.

Постанову №89 від 10.03.2025р. складену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності та застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП - скасувати.

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605,60грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на судове рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Шевченківський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04 вересня 2025 року.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя В. В. Свірідова