Справа № 420/33504/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2023 року по 26.10.2024 року включно;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2023 року по 26.10.2024 року у сумі 73544 гривні 80 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 з 02.09.2003 року по 28.08.2023 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Відповідно до наказу від 28.08.2023 року №207 позивача 28.08.2023 року звільнено з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами. Проте у період проходження військової служби та при звільненні позивачу не у повному розмірі виплачувалось грошове забезпечення. Для вирішення спорів позивач звернувся до суду. 25.03.2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 року у справі №420/33055/23 відповідачем виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 - 2021 роки у сумі 75853,27 грн, із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою. 25.06.2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 року у справі №420/33053/23 відповідачем виплачено на користь позивача перерахунок грошового забезпечення у сумі 79937,31 грн, із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою. 27.10.2024 року відповідачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 року у справі №420/33052/23 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно та за період з 01.03.2018 року по 03.03.2022 року включно у загальній сумі 295672,19 грн., що підтверджується банківською випискою.

Таким чином, повідомленнями про надходження коштів підтверджено факт несвоєчасного остаточного розрахунку з позивачем при звільненні. Оскільки позивача було виключено зі списків особового складу 28.08.2023 року, а крайню виплату відповідачем здійснено 27.10.2024 року, то відповідачем затримано розрахунок з 29.08.2023 року по 26.10.2024 року на 425 днів. Позивач вважає, що дії відповідача є протиправними.

Ухвалою від 04.11.2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

18.11.2024 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що з позовними вимогами не згоден та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач вважає, що порядок проходження служби позивача, його звільнення, а також грошове забезпечення регулюється спеціальним законодавством, яким не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності військових частин за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті. Відповідач вважає, що не може бути визнана протиправною бездіяльність щодо дій, вчинення яких прямо не передбачено законом.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.09.2003 року по 28.08.2023 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Відповідно до наказу від 28.08.2023 року №207 (по стройовій частині) позивача, звільненого з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами, 28.08.2023 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

У період проходження військової служби та при звільненні позивачу не у повному розмірі виплачувалось грошове забезпечення, що підтверджується судовими спорами з відповідачем.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 року у справі №420/33055/23 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 - 2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

25.03.2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 року у справі №420/33055/23 відповідачем виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 - 2021 роки у сумі 75853,27 грн., із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 року у справі №420/33053/23 зобов`язано відповідача: здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача з 29.01.2020 року по 31.12.2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум; здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум; здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача з 01.01.2022 року по 03.03.2022 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

25.06.2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 року у справі №420/33053/23 відповідачем виплачено на користь позивача перерахунок грошового забезпечення у сумі 79937,31 грн., із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 року у справі №420/33052/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України: нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року; нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію- різницю грошового забезпечення 4463 гривні 15 копійок в місяць у загальній сумі 214 663 гривні 12 копійок за період з 01.03.2018 року по 03.03.2022 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

27.10.2024 року відповідачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 року у справі №420/33052/23 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно та за період з 01.03.2018 року по 03.03.2022 року включно у загальній сумі 295 672,19 грн., що підтверджується банківською випискою (додаток №6 до позовної заяви).

Факт несвоєчасного остаточного розрахунку з позивачем при звільненні підтверджується повідомленнями про надходження коштів на рахунок позивача.

Отже, позивача було виключено зі списків особового складу 28.08.2023 року, а остаточний розрахунок з ним проведено 27.10.2024 року.

Позивач вважає, що дії відповідача стосовно затримки розрахунку при звільненні з 29.08.2023 року по 26.10.2024 року на 425 днів є протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами 2, 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (в редакції на час виключення позивача зі списків) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Так, пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

19.07.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX, яким внесено зміни до статей 116 та 117 КЗпП України.

Згідно з чинною на момент звільнення позивача редакцією ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Чинною з 19.07.2022 року редакцією ст.117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, з прийняттям Закону № 2352-IX законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативно-правовому рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності.

З прийняттям указаного закону усунуто і такий чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до статті 233 КЗпП України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями.

У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями, Верховний Суд у постанові від 28.08.2025 року у справі № 580/6270/23 дійшов висновку, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються статтею 117 КЗпП України, у редакції Закону № 2352-IX, не є можливим.

Позивача було виключено зі списків особового складу 28.08.2023 року, а останню виплату відповідачем здійснено 27.10.2024 року, а тому відповідачем затримано розрахунок з 29.08.2023 року по 27.10.2024 року (в межах заявлених позовних вимог позивач вказує останнім днем затримки 26.10.2024).

Виходячи з наведених обставин справи, чинної редакції ст.117 КЗпП України, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок, то позивач набув право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, але не більше як за 6 місяців - з 29.08.2023 по 28.02.2024 року, що складає 184 календарних дні.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Керуючись абз.1-3 п. 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Встановлено, що п. 5 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 вказаного Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці служби, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки від 30.03.2024р. № 85, з березня 2022 по березень 2023 грошове забезпечення позивачу не нараховувалося.

Згідно витягу з послужного списка позивача останній на підставі наказу НПдОТрУ № 14 о/с від 28.03.2022 був виключений зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 з 03.03.2022, військову службу призупинено.

Отже, для обчислення середнього заробітку суд використовує відомості про грошове забезпечення позивача за січень 2022 року - 9173,19 грн., та лютий 2022р. - 14409,19 грн. Тобто, за січень 2022р. та лютий 2022р. позивач отримав грошове забезпечення у загальній сумі 23582,38 грн.

Кількість календарних днів за цей період складає 59.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 399,70 грн. (23582,38 грн / 59 календарний день).

Тому на користь позивача підлягає нарахуванню сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (за період з 29.08.2023 по 28.02.2024) у розмірі 73544,80 грн (399,70 * 184 = 73544,80).

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, оскільки період затримки розрахунку при звільненні, який оплачується середнім заробітком становить з 29.08.2023 по 28.02.2024, а не з 29.08.2023 по 26.10.2024 як просить позивач.

При цьому сума середнього заробітку обчислена правильно.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, і інші судові витрати позивачем не понесено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2023 року по 28.02.2024 року включно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2023 року по 28.02.2024 року у сумі 73544 гривні 80 копійок.

У решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів