Справа № 556/2352/25
Суддя: Котик Л.О.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 556/2352/25
Номер провадження 2-а/556/34/2025

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.09.2025 Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Котик Л.О.,

при секретарі Соловей Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління ПП в Рівненській області - Максимчук Юлії Анатоліївни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5348156 від 30.07.2025, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Володимирецького районного суду Рівненської області з позовом до Інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління ПП в Рівненській області - Максимчук Ю.А., Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5348156 від 30.07.2025.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою інспектора 2 взводу 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Максимчук Ю.А. від 30 липня 2024 року, серії ЕНА № 5348156, його визнано винним за частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адімністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн.

Згідно вказаної постанови його притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 30 липня 2025 року, о 09:15:39 год., на 143 кілометрі, автодороги Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, він керував автомобілем, марки «Ford» номерним знаком НОМЕР_1 , що не належить даному транспортному засобу.

Вважає зазначену постанову незаконною, винесену з порушенням норм чинного законодавства з наступних підстав.

30 липня 2025 року ОСОБА_1 керуючи автомобілем, марки «Ford Edge» реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів в напрямку м. Рівне, куди їхав разом з товаришем, який віз свою дитину в один із лікувальних закладів м. Рівне.

Під час руху він побачив, що позаду його рухається поліцейський автомобіль. Згодом, на 134 км., названої автодороги, він був зупинений поліцейським патрулем.

Після зупинки до нього підійшла поліцейська, старший лейтенант поліції ОСОБА_2 , котра повідомила йому про те, що номерні знаки керованого ним автомобіля відсутні в електронній базі транспортних засобів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зважаючи на те, що автомобіль, котрим керував позивач перебував на той час у користуванні, його товариш, який перебував у салоні автомобіля, зателефонував власнику цього автомобіля ОСОБА_3 , жителю м. Сарни Рівненської області та повідомив йому про те, що він зупинений працівниками поліції у зв`язку нібито відсутністю страхового полісу на цей автомобіль.

В цей же час позивач повідомив поліцейську ОСОБА_2 , про те, що вона не мала права зупиняти його за відсутність страхового полісу на цей автомобіль, на що вона відповіла, що він буде притягнутий до адміністративної відповідальності за керування автомобілем з номерними знаками, які не належать цьому транспортному засобу. Він відповів, що це протизаконно, адже номерні знаки автомобіля, яким він керував, належать цьому, а не іншому транспортному засобу.

Однак його ніхто не став слухати і поліцейська ОСОБА_2 , без роз`яснення його прав та без надання йому можливості скористатися своїм правом на захист, винесла відносно нього вищевказану постанову.

Також, відповідно до декларації на ввезення даного автомобіля на митну територію України від 28.02.2025 № 25UA30U9, на автомобіль , марки Ford Edge 2019 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 , були видані номерні знаки з реєстраційними даними: НОМЕР_1 ., так дана декларація містить офіційний штамп з написом: «Видані номерні знаки для разових поїздок 03 НС 3816».

Саме такі номерні знаки мав керований позивачем автомобіль 30.07.2025, під час зупинки його відповідачкою ОСОБА_2 , у зв`язку з чим притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3 КУпАП, є незаконним.

При цьому, примірник цієї постанови йому був вручений лише після того, як він підписав її примірник, який залишився у відповідачки.

Також позивач зазначає, що йому не було роз`яснено права, передбачені ст.ст.268, 279 КУпАП. Також працівники поліції безпідставно зупинили його автомобіль, не маючи на це підстави, не надали останньому право скористуватися правовою допомогою.

У зв`язку із цим оскаржувана ним постанова має бути скасована як незаконна, а справа про адміністративне правопорушення має бути закрита за відсутністю в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 01 серпня 2025 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження.

11.08.2025 від відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов відзив на позовну заяву. Свій відзив обгрунтовують тим, що 30 липня 2025 року, о 09 год 15 хв патрульні поліцейські перебуваючи на патрулюванні АД Н-25 Городище-Рівне-Староконстянтинів 143 км, виявили транспортний засіб, марки «FORD EDGE», номерний знак НОМЕР_3 з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу, чим порушено п. 2.9. в ПДР України, скоєно адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121-3 КУпАП.

Відповідно до положень пункту 2.9 в ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу.

Відповідно до положень п. 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції від 15.09.2023 р.) транспортні засоби, які були примусово відчужені або вилучені, а також ті, які придбані на території України або ввезені на територію України на законних підставах у період дії правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, підлягають обов`язковому тимчасовому державному обліку за заявою власника шляхом внесення відповідної інформації до Єдиного державного реєстру транспортних засобів та відповідного журналу.

Представником відповідача 05 серпня 2025 року за вих. № 20366/41/30/01- 2025 було надіслано запит до Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській області про надання інформації, щодо факту видачі номерних знаків 03НС3816 транспортному засобу FORD ENGE, однак відповідь до зазначеного строку на подання відзиву ще не отримали.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1200 Про затвердження Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери від 11 листопада 2009 року (далі - Постанова) у разі продажу нових транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в Україні, та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, суб`єкти господарювання, поставлені на облік у Головному сервісному центрі МВС, видають покупцеві примірник договору купівлі-продажу транспортного засобу, підписаного уповноваженою особою суб`єкта господарювання, сертифікат відповідності, виданий згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, акт огляду реалізованого транспортного засобу, сервісну книжку, експлуатаційну документацію, розрахунковий документ, який засвідчує факт купівлі, а також оформляється в електронному реєстрі акт приймання- передачі транспортного засобу.

У разі продажу транспортного засобу, що ввезений з-за кордону, суб`єкт господарювання видає споживачеві копію митної декларації. Якщо митне оформлення транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснювалося за електронною митною декларацією, суб`єкт господарювання вносить відомості про електронну митну декларацію до акта огляду реалізованого транспортного засобу.

На проданий транспортний засіб продавець зобов`язаний видати відповідно номерний знак для разових поїздок та номерний знак "Транзит", який зазначається в акті огляду реалізованого транспортного засобу та в акті приймання-передачі.

Наведене вище, дозволяє дійти висновку, що митна декларація, яку позивач додає до позовної заяви не є документом, що підтверджує правомірність використання номерного знаку.

Згідно з вимогами Постанови митна декларація дійсно є документом, що підтверджує факт ввезення транспортного засобу на митну територію України та його митне оформлення, однак вона не є документом, що підтверджує правомірність використання номерного знаку, тим більше номерного знаку для разових поїздок або транзитного номерного знаку.

Правомірне використання номерного знаку підтверджується Актом огляду реалізованого транспортного засобу у якому має бути зазначено відповідний номерний знак та Актом приймання-передачі транспортного засобу також із зазначенням номерного знаку.

Отже, митна декларація це лише один із документів, які супроводжують ввезений автомобіль, але не є достатнім доказом для підтвердження законного використання номерного знаку на території України.

Окрім вище вказаного, відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських відображають протилежні відомості, відомостям вказаним у позовній заяві, що вказує на намагання водія уникнути адміністративної відповідальності.

Так, позивач заявляє, що йому не було надано можливості скористатись своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі, зокрема щодо отримання професійної правничої допомоги, однак, вказане твердження спростовується фактичними доказами, а саме на відеозаписі з портативного відеореєстратора поліцейського № 470837 відображено, як поліцейський повідомляє, про початок розгляду справи для Позивача, місце розгляду справи, роз`яснює права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності відповідно до статті 268 КУпАП та статті 63 Конституції України (від 04 хв. 08 с. до 04 хв. 52 с. відеозапису clip-0.mp4).

Працівниками поліції було роз`яснено водієві положення чинного законодавства, зокрема його право на отримання безоплатної правової допомоги, однак позивач не скористався цим.

Таким чином, доданий відеозапис є належним доказом того, що Позивач був належним чином поінформований про свої права, а отже, його твердження про їх порушення не відповідає дійсності.

Враховуючи вищевикладене вважають, що поліцейські виявили порушення ПДР України, зафіксували його, належним чином відреагували, та те що, оскаржувана постанова складена уповноваженою особою відповідає нормам закону, крім того, вважаємо твердження позивача викладені у позовній заяві неправдивими та спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності. Проте наявні у відповідача докази повністю спростовують твердження, які наведені у позовній заяві.

На підставі викладеного просять у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Належним чином повідомлені відповідачі в судове засідання не з"явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли.

А як зазначено в ч.1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін в порядку спрощеного письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.4 ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5348156 від 30.07.2025, ОСОБА_1 , 30 липня 2025 року, о 09:15:39 год., на 143 кілометрі автодороги Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, керував автомобілем, марки Ford номерним знаком НОМЕР_1 , що не належить даному транспортному засобу

Відповідачем представником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на підтвердження правомірності постанови, та заперечень проти позову надано відеозапис фіксація 470837.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.

У постановах Верховного Суду від 26 квітня 2018 року в справі №200/5590/17, від 17 липня 2019 року в справі №295/3099/17, від 13 лютого 2020 року в справі №524/9716/16-а, Верховний Суд звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП, розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 1 ст. 121-3 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Як слідує, з доданого до матеріалів справи нагрудного відеозапису поліцейського, транспортний засіб позивача було зупинено з метою перевірки чи такий законно перебуває на території України, оскільки автомобіль має тимчасові транспортні номера. При огляді документів водій ОСОБА_1 для підтвердження належності номерних знаків надав Митну декларацію, довіреність від компанії CAVALIER TRADE INC, яким уповноважує Ширко Романа доставити легковий автомобіль Ford Edge 2019 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 , для таких цілей: за необхідності, здійснити митне оформлення даного товару відповідно до вимог законодавства ЄС; доставити до митного органу товар, який прямує на адресу компанії LLC "AUTO-AA" Rivnenska St. 48, Lutsk, UA відповідно до Контракту №СА-120224 від 12.02.2024, та на умовах поставки DAP Rivne; здійснити митне оформлення даного товару; надавати відповідні супровідні документи та здійснювати необхідні платежі під час митного оформлення (митного очищення) товару.

Суд вважає, що вищевказані документи не можуть бути підтвердженням належності номерних знаків саме даному автомобілю.

Відповідно до п. 16 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 «Про затвердження Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери», на продані транспортні засоби, що перебували в користуванні і підлягають першій державній реєстрації в Україні, та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, суб`єкти господарювання, поставлені на облік у Головному сервісному центрі МВС, видають покупцеві примірник договору купівлі-продажу транспортного засобу, підписаного уповноваженою особою суб`єкта господарювання і скріпленого печаткою (за її наявності), акт огляду реалізованого транспортного засобу, акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер, сертифікат відповідності, розрахунковий документ, який засвідчує факт купівлі транспортного засобу, та копію митної декларації. Якщо митне оформлення транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснювалося за електронною митною декларацією, суб`єкт господарювання вносить відомості про електронну митну декларацію до акта огляду реалізованого транспортного засобу.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером крім акта приймання-передачі підприємства-виробника покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Відповідно до п. 31 Постанови КМУ від 11.11.2009 №1200, розрахунки за продані транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, проводяться в готівковій та/або безготівковій формі. Споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на суму здійсненої операції, який засвідчує факт купівлі транспортного засобу та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Згідно п. 34 Постанови КМУ від 11.11.2009 №1200 у разі продажу транспортного засобу, що ввезений з-за кордону, суб`єкт господарювання видає споживачеві копію митної декларації. Якщо митне оформлення транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснювалося за електронною митною декларацією, суб`єкт господарювання вносить відомості про електронну митну декларацію до акта огляду реалізованого транспортного засобу.

На проданий транспортний засіб продавець зобов`язаний видати відповідно номерний знак для разових поїздок та номерний знак «Транзит», який зазначається в акті огляду реалізованого транспортного засобу та в акті приймання-передачі.

При перевірці у позивача, були відсутні договір купівлі-продажу транспортного засобу, акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, сертифікат відповідності, розрахунковий документ, який засвідчує факт купівлі транспортного засобу, а отже не можливо було встановити належність номерного знаку 03НС3816, а саме за транспортним засобом Ford Edge.

Жодного із вищезазначених документів не було надано позивачем і до матеріалів позовної заяви.

Згідно з п. 2.9. «в» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, відповідальність передбачена за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Як встановлено судом відповідачем додано до матеріалів справи відповідь на запит №31/35/12-10196 від 3.08.2025, видану Регіональним сервісним центром Головного сервісного центру МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській області, де зазначено, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - ЄДР ТЗ) номерний знак для разових поїздок, серії 03HC3816, 24.02.2025 був отриманий суб`єктом господарювання ТОВ «АВТО-АА» (код ЄДРПОУ- 45303054, адреса реєстрації: вул. Рівненська 48, м. Луцьк, 43010), станом на 13.08.2025 даний номерний знак на транспортний засіб не видавався.

Таким чином, суд приходить до переконання, що станом на час винесення постанови 30 липня 2025 року транспортному засобу марки Ford номерний знак для разових поїздок "НОМЕР_1 " не був належним чином зареєстрований.

Отримання декларації та видача номерного знаку для разових поїздок не дає підстави для керування транспортним засобом до його реєстрації в уповноваженому органу МВС.

На момент керування 30 липня 2025 року транспортним засобом, марки Ford Edge 2019 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 номерний знак для разових поїздок « НОМЕР_1 » заявник та власник автомобіля (зі слів позивача) ОСОБА_3 не був фактичним покупцем транспортного засобу, що набув би право керування таким транспортним засобом, на підставі документів визначених п. 46 постанови КМУ від 11 листопада 2009 року № 1200,

Крім того, факт видачі ТОВ «АВТО-АА» номерного знаку для разових поїздок «03ЕР8423» не відповідає вимогам п. 34 постанови КМУ від 11 листопада 2009 року № 1200, адже такий підлягав видачі лише у разі продажу транспортного засобу, що ввезений з-за кордону та інформація про видачу вказаного номерного знаку підлягала зазначенню в акті огляду реалізованого транспортного засобу та в акті приймання-передачі, а не митній декларації, як про це зазначає позивач.

У відповідності до бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України відомості про номерний знак на даний транспортний засіб для разових поїздок, серії 03HC3816, станом на 13.08.2025 не видавався.

Таким чином суд приходить до переконання, що станом на час винесення постанови 30 липня 2025 року транспортному засобу Ford, номерний знак для разових поїздок «03ЕР8423» не належав.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, і накладення на нього адміністративного стягнення.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII , поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Пунктом 1 ч.1 ст.40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дорожнім рухом працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

У оскаржуваній постанові наявне посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис події, що мала місце 30 липня 2025 року. Судом досліджено вказаний відеозапис.

Суд вважає, що дані відеоматеріали є доказами в справі у розумінні ст. 251 КУпАП, тому вони приймаються судом як належні та допустимі докази, що підтверджують вчинення даного адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі N 295/3099/17.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону Укради» «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справа «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» від 14 березня 2002 року (заява №46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватися необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішення.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 (заява N 16437/04), «Берктай проти Туреччини» від 01.03.2001 (заява 22493/93), «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 ( заява 263/2859/21), неодноразово вказує. що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення « за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумцій. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 (серія А, № 25), «Коробов проти України» від 21.10.2011 року (Заява № 39598/03), Європейський суд з прав людини зазначає що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом, така доведеність може випливати із співіснуванням достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, та у п. 36 рішення Європейського суду з прав людини в справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 1 липня 2003 року № 37801/97 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, і накладення на нього адміністративного стягнення.

Щодо судового збору, то судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, з відступленням від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16), за системного, цільового та граматичного тлумачення законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст.287,288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за подання позовної заяви він складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки в позові відмовлено, судовий збір не стягується із відповідачів.

Керуючись ст.ст. 122, 245, 246, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 21, 72-78, 90, 139, 205, 241-246, 250, 251, 269, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління ПП в Рівненській області - Максимчук Юлії Анатоліївни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5348156 від 30.07.2025, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Котик Л.О.

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

Відповідачі: Інспектор 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління ПП в Рівненській області - Максимчук Юлія Анатоліївна, місцезнаходження: м. Рівне вул. Степана Бандери, 14 А, 33028; Департамент патрульної поліції Національної поліції України, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста.