Справа № 163/1066/25
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 рокуСправа № 163/1066/25 пров. № А/857/26105/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправною та скасування постанови, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Волинської митниці на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 13 червня 2025 року (суддя Гайдук А.Л., м.Любомль , повний текст складено 17 червня 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волинської митниці (далі Митниця), в якому просив скасувати постанову від 05.05.2025 в справі про порушення митних правил №0140/UA205000/2025 за ознаками частини другої статті 471 Митного кодексу України (далі Постанова, МК відповідно) та закрити провадження у справі.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 13 червня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що здобуто належні та достатні докази, що підтверджують факт недекларування позивачем товарів значною вартістю, які підлягали обов`язковому декларуванню під час переміщення через митний кордон 24.01.2024, а саме листи митних органів іноземних держав: Республіки Польща від 19.11.2024 № 0201-IGM.542.259.2024.7 та Естонської Республіки від 18.02.2025 № 14-1/21898-1, якими надані експортні декларації та інвойси від 09.11.2023 № 13184, від 09.11.2023 № 13194, видані BALTECO (Естонія) громадянину Карасику Вадиму. Вказано його номер 336, номер паспорта НОМЕР_1 , адресу проживання: м. Київ, вул. Дегтярівська, 10-60, Україна, про що чітко зазначено у лівому верхньому куті. Наголошує, що експортні декларації закриті, завершена процедура експорту, тобто товари перемістились на митну територію України саме 24.01.2024 ОСОБА_1 транспортним засобом р.н. НОМЕР_2 /AA1484XT (далі ТЗ).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких достовірних та достатніх доказів переміщення позивачем товарів, які не були задекларовані на митну територію України не надано, крім того під час митного оформлення був здійснений огляд ТЗ, яким підтверджується, що наявні у ньому товари відповідають заявленим у товаросупровідних документах, порушень митних правил не було виявлено.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 09.12.2024 Митницею отримано відповідь митних органів Республіки Польща від 19.11.2024 № 0201-IGM.542.259.2024.7 (вх. Держмитслужби № 30958/11/26 від 22.11.2024) стосовно надання взаємної адміністративної допомоги у проведенні перевірки фактів переміщення в 2024 році з митної території Республіки Польща в Україну товарів без їх декларування у встановленому порядку.

21.02.2025 до Митниці листом Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України №26/26-04/7/460 від 21.02.2025 «Про відповідь митних органів Естонської Республіки» надійшла відповідь митних органів Естонської Республіки від 18.02.2025 № 14-1/21898-1 (вх. Держмитслужби № 4760/11/26 від 18.02.2025) на запит стосовно надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи при переміщенні на митну територію України 24.01.2024 товарів у ТЗ в пункті пропуску «Ягодин-Дорогуськ».

За результатами опрацювання відповіді митних органів Польщі та Естонії встановлено, що 24.01.2024 ТЗ від компанії BALTECO, AS (Vanakooli tee 1 Saku vald, Jalgimae kula, 76404 ЕЕ; ЕЕ10114118) на адресу KARASIK VADIM за експортною митною декларацією від 09.11.2023 MRN 23ЕЕ1310Е0017195В1на підставі інвойсів від 09.11.2023 №13184 та №13194 переміщувалися товари «тумби, стільниці з умивальниками, ванни, панель під ванну», загальною вартістю 15526, 42 євро; від компанії PROGRESS TRADE SP.ZO.O. (al. Tadeusza Rejtana 20, Rzeszow 35-310 PL) на адресу ОСОБА_2 за експортною митною декларацією від 23.01.2024 MRN 24PL401010E0020998 переміщувалися товари «тканина, електронагрівальний тен, корпус нагрівача, контролер», загальною вартістю 19624,45 злотих.

За даними АСМО «Інспектор» ТЗ заїхав 24.01.2024 о 19 год. 06 хв. в зону митного контролю митного поста «Ягодин» Митниці в напрямку «в`їзд» з Республіки Польща до України по смузі руху «червоний коридор» під керуванням ОСОБА_1 , водія і керівника перевізника Колективне мале підприємство «ТЕЛЕЦЬ-АЛЬФА».

У митній декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, громадянин ОСОБА_1 задекларував товари «холодильні вітрини» у кількості 4 шт., вартістю 750 доларів США.

Зазначені товари оформлено за уніфікованою митною квитанцією МД-1 серії ЄЄ №0035273 від 24.01.2024. ОСОБА_1 сплатив митні платежі за товар вартістю 39 327 грн. 12 коп., а саме: «Холодильна вітрина для зберігання напоїв та харчових продуктів, що була у використанні» 1 шт. Торгівельна марка н/в. Країна виробництва EU; «Холодильні вітрини для зберігання напоїв та харчових продуктів, що були у використанні» - 2 шт. Торгівельна марка н/в. Країна виробництва EU; «Холодильна вітрина для зберігання напоїв та харчових продуктів, що була у використанні» 1 шт. Торгівельна марка н/в. Країна виробництва EU.

24.04.2025 відповідачем складено щодо ОСОБА_1 протокол № 0140/UA205000/2025 (далі Протокол) за ознаками частини другої статті 471 МК.

Відповідно до змісту Протоколу, позивач, в порушення вимог статей 257, 366, 374 МК не задекларував товари загальною вартістю 814026,13 грн, що переміщувалися ним через митний кордон України, які підлягали письмовому декларуванню та оподаткуванню митними платежами.

05.05.2025 Митницею винесено оскаржувану Постанову, якою визнав винним позивача у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною другою статті 471 МК, відповідно до змісту Протоколу, і наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 244207,84 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються МК, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Статтею 522 МК передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468, 469, частинами першою - п`ятою статті 470, частинами першою і другою статті 471, статтями 474, 475, 477-480, частинами першою - п`ятою статті 481 цього Кодексу, розглядаються митними органами.

За змістом частини першої статті 257 МК декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта. (частина перша статті 257 МК).

З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації (частина восьма статті 264 МК).

Відповідно до частини першої статті 266 МК декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої, шостої статті 366 МК канал, позначений символами зеленого кольору (зелений коридор), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Громадянин самостійно обирає відповідний канал (зелений коридор або червоний коридор) для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Початок проходження (проїзду транспортними засобами особистого користування) громадянином каналом, позначеним символами зеленого кольору (зелений коридор), є декларуванням шляхом вчинення дій цим громадянином про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території. Таке декларування свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Громадяни, які проходять (проїжджають транспортними засобами особистого користування) через зелений коридор, звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язку дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України та від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 374 МК товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Згідно з частиною четвертою цієї статті товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України). Базою оподаткування таких товарів є частина їх сумарної фактурної вартості, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

В розумінні частини першої статті 458 МК порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За приписами статті 466 МК адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі статтею 486 МК завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Статтею 487 МК встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 488 МК провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Статтею 489 МК визначено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

А частина перша статті 494 МК передбачає, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до статей 9, 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до частини другої статті 471 МК недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.

У Примітці до цієї статті МК визначено, що недекларуванням у цій статті вважається незаявлення громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору (зелений коридор).

За змістом статті 495 МК доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

У розглядуваній справі судом встановлено, що згідно оскаржуваної Постанови в провину ОСОБА_1 ставиться те, що він вчинив дії, спрямовані на недекларування товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, на суму, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

Доказами, які покладено в основу винуватості позивача-апелянта у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 471 МК є листи митних органів Республіки Польща від 19.11.2024 № 0201-IGM.542.259.2024.7 та митних органів Естонської Республіки від 18.02.2025 № 14-1/21898-1, які свідчать, що позивач переміщував товар, який з огляду на свою кількість та характер підлягав обов`язковому декларуванню, проте, всупереч встановленим вимогам закону він його не задекларував. Через український пункт пропуску «Ягодин» переміщувались інші товари, ніж ті, що пройшли митне оформлення Митницею. У митній декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, ОСОБА_1 задекларував товари «холодильні вітрини» у кількості 4 шт., вартістю 750 доларів США, але не задекларував інші, переміщувані ним товари, зокрема тумби, стільниці з умивальниками, ванни, панель під ванну, загальною вартістю 15526, 42 євро; а також тканина, електронагрівальний тен, корпус нагрівача, контролер», загальною вартістю 19624, 45 злотих. Вартість вказаних товарів, станом на 24.01.2024 становила 814 026,13 грн. Польськими митними органами надано експортну декларацію, в яких дата виїзду (24.01.2024), яка відповідає даті «в`їзду», час (17:17:20), що узгоджується з інформацією з АСМО «Інспектор» про час «в`їзду» в зону митного контролю митного поста «Ягодин». Примірник естонської декларації теж містить відомості про статус «експортовано», час 24.01.2024 21:12:02, тобто естонська митниця відправлення отримала підтвердження про завершення експортної декларації у польській митниці призначення; митниця вивезення (DOROHUSK), яка є суміжною до митного поста «Ягодин.

Однак, такі листи митних органів іноземних держав не є прямим доказом наявності у позивача на момент перетину митного кордону України зазначених товарів, оскільки таких виявлено не було, а надані експортні декларації Республіки Польщі від 23.01.2024 MRN №24PL401010E0020998, від 09.11.2023 MRN №23ЕЕ1310Е0017195В1 (естонська митниця) та від 06.11.2023 MRN №23HU1012202BD61D66 (угорська митниця), підтверджують виключно факт декларування товарів та початок процедури експортного оформлення товару, але жодним чином не свідчать про їхнє фактичне переміщення через митний кордон України.

У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к Верховний Суд наголосив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Аналізуючи вимоги частини першої статті 495 МК апеляційний суд зазначає, що докази вчинення позивачем інкримінованого останній правопорушення у митного органу відсутні в розумінні зазначеної статті, оскільки в Протоколі міститься лише інформація, що наведена у експортних митних деклараціях, поданих митними органами Республіки Польща, Естонії та Угорщини.

Водночас, під час митного оформлення проведено огляд ТЗ, за результатами якого встановлено відповідність наявних у транспортному засобі товарів відомостям, зазначеним у товаросупровідних документах; порушень митних правил не виявлено. Згідно зі свідоцтвами про реєстрацію маса без навантаження автомобіля з причепом становить 8650 кг, а за даними автоматичного зважування на митному посту «Ягодин» повна маса ТЗ з вантажем склала 9320 кг, що свідчить про вагу товару близько 580 кг. Цей показник узгоджується з вагою, зазначеною в митній квитанції МД-1 від 24.01.2024 серії ЄЄ №0035273 (420 кг), а незначна різниця може бути пояснена технічною похибкою. Водночас задекларована у іноземних митних органах вага 4625 кг не підтверджується результатами автоматичного зважування, оскільки у разі її фактичного переміщення повна маса транспортного засобу мала б становити понад 14 тонн, чого зафіксовано не було. Таким чином, експортні декларації іноземних митниць свідчать лише про документальне оформлення товару в режимі експорту та не можуть розглядатися як доказ його фактичного переміщення через митний кордон України.

До того ж, допитаний у судовому засіданні як свідок головний державний інспектор митного поста «Ягодин» ОСОБА_3 , який здійснював митний огляд транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , підтвердив факт переміщення останнім холодильних вітрин та зазначив, що будь-яких інших товарів у автомобілі виявлено не було. Зауважень щодо ваги вантажу також не висловлювалося, оскільки вона відповідала акту зважування, при цьому допустима похибка становить до 150 кг. За результатами огляду було складено акт, до якого додано п`ять фотографій, розбіжність у кількості фото інспектор пояснив технічною помилкою.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, посилання на проведення процесуальних дій щодо можливого притягнення посадових осіб митного поста «Ягодин» до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за неналежне митне оформлення та здійснення митних процедур під час контролю автомобіля позивача не може вважатися доказом вини позивача.

Відтак, достовірно стверджувати, що 24.04.2024 позивачем при перетині державного кордону було умисно незадекларовано товари на суму 814026,13 грн немає підстав, оскільки безпосередньо такий факт митними органами України не встановлений.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, обов`язок доводити правомірність рішення у цій справі покладається на суб`єкта владних повноважень, яким у цій справі є Митниця.

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі Дактарас проти Литви від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Салабіаку проти Франції від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, апеляційний суд враховує, що матеріали справи свідчать про відсутність об`єктивних даних, які б підтверджували вчинення позивачем 24.01.2024 на митній території України адміністративного правопорушення, яке безпосередньо було зафіксовано митними органами України, і відповідачем у справі таких належних доказів не надано.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, з метою належного захисту прав позивача, з урахуванням частини другої статті 9 КАС, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не довів обставин щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке передбачене частиною другою статті 471 МК, а отже оскаржувана Постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 13 червня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складно 04.09.2025.