Справа № 200/3737/25
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2025-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2025 року Справа№200/3737/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач у період з 31.08.2016 по 20.06.2020 року проходив військову службу за контрактом у Військовій академії (м. Одеса) (далі відповідач). Позивач зауважив, що оскільки Донецьким окружним адміністративним судом у справах №200/6507/24 та №200/6873/24 вирішено на користь позивача спори про необхідність здійснення перерахунку індексації та грошового забезпечення, а також зобов`язано відповідача здійснити виплати позивачу, відтак, відповідачем при звільненні не був проведений із позивачем остаточний розрахунок, у зв`язку з чим відповідач має сплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки при звільненні.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне, що позивач прикладає до первинного позову по справі витяги з наказу начальника військової академії від 20.06.2020 року №129. Вищезазначене свідчить про виключення зі списків у зв`язку з вибуттям для подальшого проходження служби, що у свою чергу свідчить про відсутність факту звільнення та якщо провести аналогію військовослужбовців з працівниками можна виснувати наступні відмінності: вибуття для подальшого проходження служби не є припиненням трудових відносин; військова служба регулюється не КЗпП, а законами «Про військовий обов`язок та військову службу»; військовослужбовці не є працівниками у розумінні КЗпП; спеціальне регулювання соціального та правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей; якщо особа не звільняється, а переводиться норма ст. 117 не активується. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини саме по собі не свідчить про закінчення ним проходження військової служби. Таке виключення може бути зумовлене переведенням до іншої частини, зміною місця проходження служби або іншим адміністративним переміщенням. Натомість лише виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням у запас чи відставку, смертю, визнанням безвісно відсутнім чи оголошенням померлим підтверджує закінчення проходження військової служби. Відповідач зазначив, що на момент виникнення спірних правовідносин військова служба позивача не була завершена, він не був звільнений з військової служби, а продовжував виконувати свої службові обов`язки на новому місці служби. Відтак, фактичні обставини справи не відповідають гіпотезі частини першої статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність за затримку розрахунку саме при звільненні працівника, а тому ця норма не може бути застосована до спірних правовідносин. Поширення дії вказаної норми на випадок, який має місце у цій справі, протирічило б її змісту, сфері її дії й меті запровадження. З метою захисту свого порушеного права на своєчасне отримання грошового забезпечення, позивач пред`явив цей позов до військової академії на підставі частини першої статті 116, частини першої статті 117 КЗпП України, втім, як уже зазначено, цей позов не має під собою обставин, з якими закон пов`язує застосування вказаних норм трудового права. У випадку позивача стаття 117 КЗпП України є незастосовною до спірних правовідносин. Відповідач просив звернути увагу на те, що у відповідності до постанови Верховного суду Касаційного адміністративного суду від 26.06.2025 року по справі 400/8927/23 суд прийшов до аналогічних висновків у тотожному спорі. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.05.2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Звільнено позивача від сплати судового збору. Встановлений відповідачу строк для надання на адресу суду: відзиву на позовну заяву та усі наявні докази на підтвердження зазначеного у відзиві; довідку про виплачене грошове забезпечення позивача на виконання рішень Донецького окружного адміністративного суду по справам №200/6873/24 та №200/6507/24, якщо такі мали місце надати докази копії платіжних доручень, квитанцій тощо. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у відповідача наступні докази: довідку з розрахунком грошових сум, виплачених позивачу при звільненні; довідку з детальним розрахунком суми належного позивачу грошового забезпечення (щомісячних основних і додаткових видів грошового забезпечення, одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 29.01.2020 по 21.07.2020 (включно), обчисленого виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в розрізі місяців, відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 у справі №200/6507/24; детальний розрахунок суми для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 у справі №200/6507/24; детальний розрахунок суми для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.11.2024 у справі №200/6873/24; довідку з детальним розрахунком середньоденного грошового забезпечення позивача, обчисленим у відповідності до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пунктів 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, виходячи з грошового забезпечення за два повних останніх місяці перед звільненням, обчисленого з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та з урахуванням фактично виплаченої індексації грошового забезпечення, а також належної індексації у фіксованій сумі 4017,23 грн. щомісяця відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 у справі №200/6507/24.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.08.2025 року клопотання позивача про застосування заходів процесуального примусу та повторного витребування доказів за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Продовжено строк відповідачу: Військовій академії (м. Одеса) для виконання вимог ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 26.05.2025 року по справі №200/3737/25. Попереджено відповідача про відповідальність щодо не надання витребуваних судом доказів у відповідності до приписів п.3 ч.2 ст.149 Кодексу адміністративного судочинства України.

Про відкриття провадження у справі, учасники справи були повідомлені належним чином, відповідно до наявності у позивача та відповідача реєстрації кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка де в графі «доставлено» зазначена дата 26.05.2025 року.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вже було встановлено Донецьким окружним адміністративним судом та зазначено при винесенні рішення по справі №200/6507/24 від 25 листопада 2024 року, що позивач, ОСОБА_1 , у періоди з 31.08.2016 по 21.07.2020 (включно) проходив військову службу у Військовій академії (м. Одеса), з 21.07.2020 зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2020 № 205. Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2024 № 184 позивача виключено з 24.06.2024 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям до нового місця служби, тобто з 21.07.2020 по 24.06.2024 (включно) у військовій частині НОМЕР_1 , також позивач є учасником бойових дій.

Також судом встановлено, що наказом начальника Військової академії (по стройовій частині) від 31.08.2016 №201(далі - Відповідач 1) ОСОБА_1 (далі Позивач), призначеного на посаду курсанта 1 курсу навчання факультету підготовки спеціалістів матеріально-технічного забезпечення, наказом начальника академії (по особовому складу) від 19.08.2016 №50-РС, з 31.08.2016 поставлено на всі види забезпечення за курсантськими нормам.

Наказом начальника Військової академії (по стройовій частині) від 20.06.2020 №129 позивача з 20.06.2020 знято з усіх видів забезпечення, виключено з 21.07.2020 зі списків особового складу (Відповідача 1) та визнано таким, що вибув для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.07.2020 № 205 позивача з 21.07.2020 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач 2).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.06.2024 № 184 позивача вирішено вважати таким, що справи та посаду здав та з 24.06.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Як вбачається з довідок відповідача 1 від 26.09.2024 №6/67/950 та довідок відповідача 2 про розмір грошового забезпечення за період з 21.07.2020 по 31.12.2023 за час проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачами не нараховувалась та не виплачувалася індексація різниця грошового забезпечення відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Окрім того вбачається, що відповідач 1 у період з 29.01.2020 по 21.07.2020 нараховував позивачу грошове забезпечення, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018.

Також судом встановлено, що 26.08.2024 позивач з письмовою заявою звернувся до Відповідача 1 з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 21.07.2020.

Листом від 11.09.2024 № 6/21/1023 відповідач 1 повідомив про відмову у здійсненні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за вищевказаний період, посилаючись на те, що порядок №1078 не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди.

Відповідно до розгорнутих довідок про розмір грошового забезпечення, за спірний період з грудня 2018 року позивачу виплачувалась поточна індексація.

Також, у червні 2018 року, у серпні 2019 року, жовтень 2020 року, серпень 2021 року, травень 2022 року, березень 2023 року, та у 2024 році (наказ №184 від 24.06.2024) виплачена грошова допомога на оздоровлення, у грудень 2020 року, листопад 2021 року, грудень 2022 року матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Позивач вважає, що в період проходження військової служби відповідачами не в повному розмірі проведено належні позивачу суми виплат, тому звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 по справі №200/6507/24 було вирішено - позов ОСОБА_1 до Відповідача 1 - Військова академія (м. Одеса); Відповідач 2 - Військова частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса) щодо невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення 4017,23 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 21.07.2020 відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Зобов`язати Військову академію (м. Одеса) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4017,23 грн за період з 01.03.2018 по 21.07.2020 відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Визнати протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення в 2018 2019 роках без урахування у складі грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Військову академію (м. Одеса) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2018 2019 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми.

Визнати протиправними дії Військової академії (м. Одеса) щодо застосування з 29.01.2020 по 21.07.2020 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби.

Зобов`язати Військову академію (м. Одеса) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 21.07.2020 грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підйомну допомогу в 2020 році, грошову допомогу на оздоровлення в 2020, 2021, 2022, 2024 роках, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в 2020 2022 роках, без урахування у складі грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в 2020 році, грошову допомогу на оздоровлення в 2020, 2021, 2022, 2024 роках, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в 2020 2022 роках з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2025 року по справі №200/6507/24 постановлено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової академії (м.Одеса) - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 р. у справі № 200/6507/24- залишити без змін.

Таким чином з урахуванням вищенаведеного, рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/6507/24 від 25.11.2024 року набрало законної сили 01.05.2025 року відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду.

Як вже було встановлено Донецьким окружним адміністративним судом та зазначено при винесенні рішення по справі №200/6837/24 від 27 листопада 2024 року позивач, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), згідно з паспортом НОМЕР_2 від 10 червня 2010 року є громадянином України, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного місця проживання відповідно до довідки переселенця № 1426- від 21 квітня 2022 року: АДРЕСА_3 ; є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 від 8 вересня 2016 року.

Відповідач, Військова академія (м. Одесса) (Військовий інститут Одеського національного політехнічного університету (ВІОНПУ) (далі Військова академія), , місцезнаходження: 65009, Одеська область, м. Одеса, Фонтанська дорога, буд.10, є державною організацією (установою, закладом) зі статусом юридичної особи та належним відповідачем у справі.

З 31 серпня 2016 року по 20 червня 2020 року позивач проходив військову службу у Військовій академії (м. Одеса) (навчання у статусі курсанта на факультеті підготовки спеціалістів матеріально-технічного забезпечення):

- наказом начальника Військової академії (по стройовій частині) м. Одеса від 31 серпня 2016 року № 201 військовослужбовець служби за контрактом, солдата ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_5 , зарахованого на навчання до Військової академії (м. Одеса) наказом начальника академії від 26 липня 2016 року № 398 «Про зарахування курсантів на навчання до Військової академії у 2016 році» (з врахуванням змін, внесених наказом начальника академії від 19 серпня 2016 року № 432 «Про внесення змін та доповнень до наказу № 398»), призначеного на посаду курсанта 1-го курсу навчання факультету підготовки спеціалістів матеріально-технічного забезпечення наказом начальника академії (по особовому складу) від 19 серпні 2016 року № 50-РС, поставлено на всі види забезпечення;

- наказом начальника Військової академії (по стройовій частині) м. Одеса від 20 червня 2020 року № 129 військовослужбовця ОСОБА_1 , який закінчив навчання у Військовій академії (м. Одеса), призначеного на посаду з присвоєнням первинного військового звання «лейтенант» наказом Міністра оборони України від 20 червня 2020 року № 271, з яким укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу строком на 5 років, з 20 червня 2020 року знято з усіх видів забезпечення, з 21 липня 2020 року виключено зі списків особового складу Військової академії (м. Одеса), призначеного на посаду інженера з безпеки дорожнього руху автомобільної служби технічної частини військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), - наказано вважати таким, що вибув для подальшого проходження військової служби.

26 серпня 2024 року позивач звернувся до відповідача зі зверненням щодо надання інформації стосовно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, перерахунку грошового забезпечення.

У відповідь на зазначене звернення листом від 9 вересня 2024 року (вих. №6/21/1008) Військова академія повідомила, що нарахування та виплата ОСОБА_1 грошового забезпечення здійснювалось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260 (зі змінами), наказом Міністерства оборони України про бюджетну політику Міністерства оборони України на відповідний рік та інших нормативно-правових документів.

[…].

Згідно із довідкою, виданою Військовою академією, від 8 вересня 2024 року (вих № 6/67/856) щодо нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 31 серпня 2016 року по 20 липня 2020 року, за період з серпня 2016 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення позивача не здійснювалась.

Будучи не згодним із не нарахуванням та не виплатою йому індексації протягом спірного періоду із застосуванням в якості базового місяця (місяця підвищення доходів) січня 2008 року, а також із не виплатою грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2016 2017 роках, та матеріальної допомоги, виплаченої в 2017 році, - з урахуванням індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/6873/24 від 27.11.2024 року було вирішено: адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання бездіяльності та дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса), яка полягала у не нарахуванні на не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 31 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року (включно) із застосуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу.

Визнати протиправними дії Військової академії (м. Одеса), які полягали у визначенні ОСОБА_1 розміру грошової допомоги на оздоровлення в 2016 2017 роках та матеріальної допомоги в 2017 році, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація.

Зобов`язати Військову академію (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 31 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року (включно) із застосуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу, в загальній сумі 66 663 (шістдесят шість тисяч шістсот шістдесят три) грн 54 коп - з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Зобов`язати Військову академію (м. Одеса) здійснити перерахунок грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої ОСОБА_1 в 2016 2017 роках, та матеріальної допомоги, виплаченої йому в 2017 році, із врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду по справі №200/6873/24 від 21.05.2025 року апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) залишено без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 200/6873/24 залишено без змін.

Таким чином з урахуванням вищенаведеного, рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/6873/24 від 27.11.2024 року набрало законної сили 21.05.2025 року відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду.

Слід зауважити, що у відповідності до приписів ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до приписів ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, позивач зазначив: - «Враховуючи те, що судом у справах №200/6507/24 та №200/6873/24 вирішено на користь позивача спори про необхідність здійснення перерахунку індексації та грошового забезпечення, а також зобов`язано відповідача здійснити виплати позивачу, відтак, відповідачем при звільненні не був проведений із позивачем остаточний розрахунок, у зв`язку з чим відповідач має сплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки при звільненні.» та просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса), що полягає в ненарахуванні та невиплаті позивачу суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2020 по 19.01.2023 (включно);

- зобов`язати Військову академію (м. Одеса) здійснити нарахування позивачу суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2020 по 19.01.2023 (включно);

- стягнути з Військової академії (м. Одеса) на користь позивача нараховану суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2020 по 19.01.2023 (включно) із відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Отже, під час розгляду справи №200/6507/24 Донецьким окружним адміністративним судом було встановлено, про що й зазначено у рішенні суду від 25 листопада 2024 року, що позивач, ОСОБА_1 , у періоди з 31.08.2016 по 21.07.2020 (включно) проходив військову службу у Військовій академії (м. Одеса), з 21.07.2020 зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2020 № 205. Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2024 № 184 позивача виключено з 24.06.2024 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям до нового місця служби, тобто з 21.07.2020 по 24.06.2024 (включно) у військовій частині НОМЕР_1 .

Також судом встановлено, що наказом начальника Військової академії (по стройовій частині) від 31.08.2016 №201(далі - Відповідач 1) ОСОБА_1 (далі Позивач), призначеного на посаду курсанта 1 курсу навчання факультету підготовки спеціалістів матеріально-технічного забезпечення, наказом начальника академії (по особовому складу) від 19.08.2016 №50-РС, з 31.08.2016 поставлено на всі види забезпечення за курсантськими нормам.

Наказом начальника Військової академії (по стройовій частині) від 20.06.2020 №129 позивача з 20.06.2020 знято з усіх видів забезпечення, виключено з 21.07.2020 зі списків особового складу (Відповідача 1) та визнано таким, що вибув для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.07.2020 № 205 позивача з 21.07.2020 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач 2).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.06.2024 № 184 позивача вирішено вважати таким, що справи та посаду здав та з 24.06.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Отже вищенаведеним підтверджується те, що позивач проходив військову службу:

- з 31.08.2016 по 21.07.2020 (включно) у Військовій академії (м. Одеса);

- з 21.07.2020 по 24.06.2024 року (включно) у Військовій частині НОМЕР_1 ;

- з 24.06.2024 року позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям до нового місця служби.

Таким чином, станом на дату виключення позивача зі списків особового складу Військової академії (м. Одеса) позивач продовжував проходити військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами по справі, доказів протилежного матеріали справи також не містять.

Отже, спірним питанням в зазначеній справі є не нарахування та не виплата відповідачем позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що було встановлено під час розгляду Донецьким окружним адміністративним судом справ №200/6507/24 та №200/6873/24.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону № 2232-XII).

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №2232-Х11, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

- у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

- у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону №2232-XII, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Згідно ч. 7 ст. 26 Закону №№ 2233-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок звільнення з військової служби визначено розділом XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення).

тВідповідно до п. 7 Положення №1153/2008, військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Пунктом 12 Положення №1153/2008 передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Пунктом 242 Положення №1153/2008 передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Вказаним Положенням №1153/2008 визначені питання не тільки звільнення військовослужбовців, а й переміщення військовослужбовців.

Так, п. 110 Положення визначено, що переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб офіцерського складу між видами, окремими родами військ (сил) Збройних Сил України, органами військового управління, з`єднаннями, військовими частинами, вищими військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти, установами та організаціями, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види, окремі роди військ (сил) Збройних Сил України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи. У період дії воєнного стану переміщення осіб офіцерського складу у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно між видами, окремими родами військ (сил) Збройних Сил України, органами військового управління, з`єднаннями, військовими частинами, вищими військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти, установами та організаціями, що підпорядковані Головнокомандувачу Збройних Сил України, здійснюється наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно п. 109 Положення №1153/2008, вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

Таким чином, законодавством чітко відрізняються підстави виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, яке здійснюється як при звільненні військовослужбовця у запас або у відставку, так і при переміщенні військовослужбовця по службі між військовими частинами одного та різних видів, родів військ.

В останньому випадку військовослужбовець продовжує служити та отримувати грошове забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Частиною другою статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

В даному випадку, суд вважає необхідним зазначити правові висновки, які викладені в постанові Верховного Суду по справі №400/8927/23 від 26.06.2025 року: - «Верховний Суд, зокрема і в справах цієї категорії, неодноразово висловлював правову позицію про те, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство може застосовуватися у випадках, коли норми спеціального законодавства не регулюють спірних правовідносин або коли про це зазначено у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується передусім порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення), а також порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Однак питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Такі питання врегульовані КЗпП України.

З огляду на викладене, у зв`язку з відсутністю в спеціальному законодавстві, яке регулює оплату праці військовослужбовців, норм, які встановлюють відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику при звільненні всіх належних сум, до правовідносин, які виникають під час звільнення з військової служби, допустимим є застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними.

У цьому контексті Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 520/1897/22 підкреслив, що приписи частини першої статті 116, частини першої статті 117 КЗпП України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) установлюють загальне правило, згідно з яким у випадку звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний виплатити йому всі належні суми у день звільнення, а якщо в указаний строк цього не було зроблено з вини власника або уповноваженого ним органу, то підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь затримки до дня фактичного розрахунку.

Межі дії диспозиції частини першої статті 117 КЗпП України визначені її гіпотезою, яка указує на умови, за наявності яких уступає в дію правило про виплату середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Обставини, з настанням яких необхідно здійснювати це правило, пов`язані з фактами звільнення працівника та невиплатою йому з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у день звільнення.

Верховний Суд наголосив, що ці обставини не зазнали змін внаслідок унесення змін до статей 116, 117 КЗпП України Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин».

Відповідно до встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 30 березня 2018 року №64, ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 та знятий з усіх видів забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 , а з продовольчого забезпечення з 31 березня 2018 року при військовій частині НОМЕР_3 , та вибув до нового місця проходження служби в АДРЕСА_1 .

У світлі зазначених обставин важливо підкреслити, що виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини саме по собі не свідчить про закінчення проходження ним військової служби. Таке виключення може бути зумовлене переведенням до іншої частини, зміною місця проходження служби або іншим адміністративним переміщенням. Натомість лише виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням у запас чи відставку, смертю, визнанням безвісно відсутнім чи оголошенням померлим підтверджує закінчення проходження військової служби.

У цій справі встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин військова служба позивача не була завершена, він не був звільнений з військової служби, а продовжував виконувати свої службові обов`язки на новому місці служби.

Відтак, фактичні обставини справи не відповідають гіпотезі частини першої статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність за затримку розрахунку саме при звільнення працівника, а тому ця норма не може бути застосована до спірних правовідносин. Поширення дії вказаної норми на випадок, який має місце у цій справі, протирічило б її змісту, сфері її дії й меті запровадження.

Таким чином, в обсязі установлених обставин справи у системному зв`язку з відповідним правовим регулюванням спірних правовідносин, є підстави погодитися з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для виплати військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України за період з 01 квітня 2018 року до 19 червня 2023 року.

Покликання представника ОСОБА_1 в касаційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 26 січня 2024 року у справі №160/14384/22, від 13 лютого 2024 року у справі №380/10080/22, від 15 лютого 2024 року у справі №420/11416/23, від 09 березня 2023 року у справі №520/899/21, від 14 березня 2024 року у справі №560/6960/23, від 10 квітня 2024 року у справі №360/380/23, від 18 квітня 2024 року у справі №380/4205/23, від 25 квітня 2024 року у справі №440/8467/23, від 25 квітня 2024 року у справі №460/49364/22, від 30 квітня 2024 року у справі №560/6962/23, від 01 травня 2024 року у справі №140/16184/23, від 15 травня 2024 року у справі №340/3077/21, від 23 травня 2024 року у справі №560/11616/23, від 23 травня 2024 року у справі №260/1754/23, від 23 травня 2024 року у справі №580/9003/23, від 30 травня 2024 року у справі №520/18807/23, від 29 серпня 2024 року у справі №200/3662/23, від 19 вересня 2024 року у справі №560/687/24, Суд відхиляє як необґрунтовані.

[…].

Водночас Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що навіть у таких обставинах він не позбавлений можливості захисту своїх порушених прав. Так, у разі порушення встановлених строків виплати грошового забезпечення, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), військовослужбовець може вимагати компенсацію втрати частини доходів, передбачену законодавством, у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних сум, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Отже, суд апеляційної інстанції повно і правильно встановив обставини справи, правомірно застосував правові висновки Верховного Суду щодо застосування статті 117 КЗпП України, викладені у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 520/1897/22 та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.».

У відповідності до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене вище, суд наголошує, що обов`язковою умовою виникнення правових підстав для застосування норм ст. 117 КЗпП України є саме факт звільнення працівника (у спірному випадку військовослужбовця).

Втім, з матеріалів справи вбачається, що позивач проходив військову службу:

- з 31.08.2016 по 21.07.2020 (включно) у Військовій академії (м. Одеса);

- з 21.07.2020 по 24.06.2024 року (включно) у Військовій частині НОМЕР_1 ;

- з 24.06.2024 року позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям до нового місця служби та відповідно продовжує її проходження тільки в іншій військовій частині.

В даному випадку судом було встановлено під час розгляду даної справи №200/3737/25, що позивача не було звільнено з військової служби в встановленому Законом та Положенням №1153/2008 порядку та доказів протилежного до суду не надано.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для відступу від правових висновків викладених в постанові Верховного Суду по справі №400/8927/23 від 26.06.2025 року.

У зв`язку з вищезазначеним позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Положеннями ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову та позивач відповідно до ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 26.05.2025 року був звільнений від сплати судового збору.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05 вересня 2025 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець