Справа № 580/2282/25
Суддя: Валентина ОРЛЕНКО
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року справа № 580/2282/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Орленко В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

03.03.2025 позивач у позовній заяві просить: стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) завдані державі збитки у розмірі 1715721,99 грн. (один мільйон сімсот п`ятнадцять тисяч сімсот двадцять одна грн. 99 коп).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.07.2024 №3472 призначене службове розслідування за фактом порушення ведення обліку особового складу, а саме семи військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 . За результатами вищезазначених службових розслідувань встановлено, що внаслідок неналежного здійснення обліку особового складу відповідачем завдано збитків державі в розмірі 1715721,99 грн, що висвітлено у пунктах 3,4 Акту службового розслідування. Позивач у позовній заяві зазначає, що під час проведення службових рослідувань та винесення командиром відповідних наказів, відповідач проходив військову службу вже в іншій військовій часстині, а саме, військовій частині НОМЕР_4 .

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду відкрите провадження в даній справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, надав до суду відзив на позовну заяву, де представник зазначив, що на період часу проведення всіх (сім) службових розслідувань по військовій частині НОМЕР_1 службу не проходив, оскільки був призначений на іншу посаду в іншому місці служби. Крім того зазначає, що під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 не притягувався до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI «Перехідні положення» Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).

Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив, що протягом періоду з 12.03.2022 по 14.11.2022 відповідач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника штабу заступника командира батальйону першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 11.12.2024 № 358 (додаток 19), майора ОСОБА_1 , начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_4 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) № 63 від 06.12.2024 з військової служби відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби), вважати таким, що 11 грудня 2024 року справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11 грудня 2024 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_4 та всіх видів забезпечення.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.07.2024 № 3472 було призначене службове розслідування за фактом несвоєчасного обліку особового складу у військовій частині НОМЕР_1 .

За результатом вказаного службового розслідування встановлено, що внаслідок неналежного здійснення обліку особового складу відповідачем було допущено порушення, чим завдано збитків державі в розмірі 7 092,00 (сім тисяч дев`яносто дві) грн, що в свою чергу висвітлено у пункті 3 Акту службового розслідування.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.11.2024 № 5665 було призначене службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини старшим лейтенантом ОСОБА_2 .

За результатом вказаного службового розслідування встановлено, що внаслідок неналежного здійснення обліку особового складу відповідачем було допущено порушення, чим завдано збитків державі в розмірі 394 362,04 грн (триста дев`яносто чотири тисячі триста шістдесят дві грн. 04 коп), що в свою чергу висвітлено у пункті з Акту службового розслідування.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.08.2024 № 4076 було призначене службове розслідування з метою повного та всебічного проведення службового розслідування стосовно випадку самовільного залишення військової частини старшим сержантом ОСОБА_3 .

За результатом вказаного службового розслідування встановлено, що внаслідок неналежного здійснення обліку особового складу відповідачем було допущено порушення, чим завдано збитків державі в розмірі 177 437,65 грн (сто сімдесят сім тисяч чотириста тридцять сім) грн 65 коп, що в свою чергу висвітлено у пункті з акту службового розслідування.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2024 № 5446 було перепризначене службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцями (не повернення з лікування).

За результатом вказаного службового розслідування встановлено, що внаслідок неналежного здійснення обліку особового складу відповідачем було допущено порушення, чим завдано збитків державі в розмірі 451 382,43 грн (чотириста п`ятдесят одна тисяча триста вісімдесят дві грн 43 коп), що в свою чергу висвітлено у пункті з акту службового розслідування.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2024 № 5829 було перепризначене службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем.

За результатом вказаного службового розслідування встановлено, що внаслідок неналежного здійснення обліку особового складу відповідачем було допущено порушення, чим завдано збитків державі в розмірі 183144,49 грн (сто вісімдесят три тисячі сто сорок чотири грн 49 коп), що в свою чергу висвітлено у пунктах 3, 4 Акту службового розслідування.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2024 № 5828 було перепризначене службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцями.

За результатом вказаного службового розслідування встановлено, що внаслідок неналежного здійснення обліку особового складу відповідачем було допущено порушення, чим завдано збитків державі в розмірі 368 889,79 грн (триста шістдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять грн. 79 коп), що в свою чергу висвітлено у пунктах 3, 4 Акту службового розслідування.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2024 № 5625 (з адміністративно-господарської діяльності) було призначене службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 .

За результатом вказаного службового розслідування встановлено, що внаслідок неналежного здійснення обліку особового складу відповідачем було допущено порушення, чим завдано збитків державі в розмірі 133413,59 грн (сто тридцять три тисячі чотириста тринадцять грн. 59 коп), що в свою чергу висвітлено у пунктах 3, 4 Акту службового розслідування.

Всього за результатами вищезазначених службових розслідувань встановлено, що Відповідачем завдано збитків державі в розмірі 1 715 721,99 грн (один мільйон сімсот п`ятнадцять тисяч сімсот двадцять одна грн 99 коп).

Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не сплатив позивачу у добровільному порядку суму непогашених завданих державі збитків, військова частина НОМЕР_1 звернулася із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут), яким керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (частина друга вступу до Статуту).

Статтею 9 Статуту передбачено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтями 28-29 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

В силу приписів статей 26-27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України № 160-XI від 3 жовтня 2019 року "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі Закон № 160-XI).

За змістом статті 1 Закону № 160-XI, у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

1) військова частина, установа, організація, заклад орган військового управління, військова частина, військовий навчальний заклад, військовий навчальний підрозділ вищого навчального закладу, установа, організація Міністерства оборони України, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань тощо, в яких проходять службу військовослужбовці, поліцейські та особи рядового і начальницького складу (проходять збори військовозобов`язані та резервісти);

3) командир (начальник) командир (начальник, керівник) військової частини, установи, організації, закладу;

4) матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

5) пряма дійсна шкода (далі шкода) збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 160-XI підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Частиною першою статті 7 Закону № 160-XI визначено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до норм статті 8 Закону № 160-XI посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 160-XI відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Водночас статтею 11 Закону № 160-XI регламентується порядок відшкодування шкоди в разі переведення особи до іншого місця служби чи перебування в розпорядженні відповідного командира (начальника).

Так, частиною першою вказаної статті визначено, що у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.

Між тим, положеннями частини другої та третьої статті 11 Закону № 160-XI передбачено, що якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Аналіз наведених правових норм дає суду змогу дійти однозначного висновку, що в разі якщо за результатами проведеного службового розслідування встановлені факти заподіяння державі (в особі відповідної військової частини) майнової шкоди тим військовослужбовцем, якого вже переведено до іншого місця служби, рішення про його притягнення до матеріальної відповідальності приймається командиром за новим місцем служби. З цією метою командир військової частини, якій заподіяно шкоду, у 5-денний строк з дня закінчення службового розслідування надсилає відповідні матеріали до нового місця служби військовослужбовця для вирішення питання про його притягнення до матеріальної відповідальності, і командир за новим місцем служби військовослужбовця у 15-денний строк з дня надходження відповідних матеріалів видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності.

Конституція України (ч. 2 ст. 19) зобов`язує органи державної влади та їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди насамперед перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Таким чином, оскільки на час проведення службових розслідувань та винесення командиром відповідних наказів, відповідач проходив військову службу вже в іншій військовій частині - НОМЕР_4 , що підтверджується витягом з наказу командира військової чатини НОМЕР_1 від 14.11.2022 №257 та позивачем не заперечується, тому з урахуванням на виконання вимог ч. 2 ст. 11 Закону № 160-XI відповідач був зобов`язаний передати відповідні матеріали щодо завданої відповідачем шкоди до нового місця його служби, тобто до військової частини НОМЕР_4 .

Крім того, суд доходить висновку, що командир військової частини НОМЕР_1 не мав законних повноважень притягувати відповідача до матеріальної відповідальності, оскільки на час проведення службових розслідувань (призначених на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2024 №3472, від 25.11.2024 №5665, від 26.08.2024 №407, від 15.11.2024 №544 (перепризначене службове розслідування), від 07.12.2024 №582 (перепризначене службове розслідування), від 07.12.2024 №5828 (перепризначене службове розслідування), від 22.11.2024 №5625 ) не був для позивача командиром (начальником), і такими повноваженнями в силу приписів ч. 3 ст. 11 Закону № 160-XI наділений виключно командир за новим місцем служби.

При цьому суд зауважує, що передача заборгованості з відшкодування завданих державі збитків від однієї військової частини до іншої (за новим місцем проходження військової служби) здійснюється лише в тому випадку, якщо переведення військовослужбовця до іншого місця служби відбулося після його притягнення до матеріальної відповідальності за попереднім місцем служби, але завдана шкода не була стягнута в повному обсязі.

Разом з тим, вищезазначених умов для застосування позивачем положень ч. 1 ст. 11 Закону № 160-XI судом не встановлено, оскільки, як вже зазначалося, відповідача було притягнуто до матеріальної відповідальності за збитки військовій частині НОМЕР_1 вже після його переведення до нового місця служби у військову частину НОМЕР_4 .

Під час розгляду справи також підтвердилися доводи відповідача про істотне порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування, яке є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності.

Так, наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок № 608), яким визначаються підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до пункту розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Згідно з пунктом 3 розділу IV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Пунктами 1, 3 розділу V Порядку № 608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

При цьому в описовій частині акта службового розслідування зазначаються:

посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;

неправомірні дії військовослужбовця;

зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є);

вина військовослужбовця;

причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась;

вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено;

причини та умови, що сприяли правопорушенню;

заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Відповідно до пунктів 1, 4 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

З аналізу наведених норм суд доходить висновку, що службове розслідування, як діяльність зі збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про наявність в діях військовослужбовця складу правопорушення, проводиться стосовно конкретної особи (осіб), яка (які) при цьому усвідомлюють та розуміють те, що розслідування проводиться саме щодо неї (щодо них), оскільки такий її (їхній) статус під час проведення службового розслідування передбачає гарантування їй (їм) певних прав, як-от: права відмовитися від давання пояснень або ж, навпаки, права надати письмові пояснення щодо обставин вчинення проступку (правопорушення) разом з власними доказами правомірності своїх дій (доказами невинуватості); права заявляти клопотання, в тому числі про приєднання до матеріалів службового розслідування нових документів, про отримання пояснень від осіб, які мають відношення до події, що розслідується, про ознайомлення з матеріалами розслідування тощо; зрештою, права на захист, яке включає і право на користування допомогою адвоката.

Отже, статус військовослужбовця під час службового розслідування, як особи щодо якої призначено та проводиться таке розслідування, означає набуття цим військовослужбовцем статусу повноправного учасника службового розслідування, який, користуючись наданими йому правами, може доводити перед особою (особами), який (які) його проводять, факт відсутності у його діяннях складу дисциплінарного проступку (правопорушення).

Звідси, рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення, а в контексті цієї справи рішення про притягнення до матеріальної відповідальності, може бути прийняте лише за умови забезпечення йому усіх відповідних прав і тільки в тому випадку, якщо його вина у вчиненні дисциплінарного проступку (правопорушення) буде встановлена уповноваженою особою (особами) з дотриманням визначеного законом порядку проведення службового розслідування, який, серед іншого, передбачає забезпечення військовослужбовцю зазначених вище прав.

Це важливо не лише в цілях забезпечення особі гарантованих їй законом прав, але й з точки зору неухильного дотримання презумпції невинуватості.

В цьому зв`язку суд застосовує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права, суд враховує, що у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" (рішення від 10 лютого 1995 року), ЄСПЛ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Утім, судом встановлено, що службове розслідування за фактом заподіяння відповідачем збитків військовій частині НОМЕР_1 проводилося без участі позивача та його повідомлення про таке розслідування. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту повідомлення позивачем щодо права відповідача відмовитися від давання пояснень або ж, навпаки, права надати письмові пояснення щодо обставин вчинення проступку (правопорушення) разом з власними доказами правомірності своїх дій (доказами невинуватості).

Підсумовуючи, суд приходить до переконання, що рішення про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності прийняте відповідачем з істотним порушенням визначеного законом порядку та неповноважним суб`єктом.

У справі "Рисовський проти України", № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71, ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 139 КАС України, відсутні підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Копію рішення направити сторонам справи.

Рішення складене та підписане 03.09.2025.

Суддя Валентина ОРЛЕНКО