Справа № 140/1415/25
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/1415/25 пров. № А/857/20569/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Гінди О.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року в справі № 140/1415/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Стецик Н.В.,

час ухвалення рішення 30 квітня 2025 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

визнати протиправними дії та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту та видачі належної відповіді про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

зобов`язати відповідача прийняти рішення за результатом розгляду рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на Акт обстеження сімейного стану призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних від 18.11.2024 року, яким підтверджено право на звільнення з військової служби. Вважає скаржник, що матеріалами справи підтверджується, що у дружини особи з інвалідністю та їх дітей, наявні поважні причини (різні захворювання), а тому доводи, викладені в рішенні суду першої інстанції є безпідставними та не відповідають змісту норми підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тоді як позивачем надано докази у підтвердження свого права на звільнення з військової служби через вказані сімейні обставини.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до судового розгляду направлено відповідачу в електронний кабінет, а позивачу засобами поштової кореспонденції АТ «Укрпошта» (вручено 23.06.2025, трек №712).

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що не заперечується сторонами спору.

17.12.2024 ОСОБА_1 на ім`я командира кулеметного взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 подано черговий рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї першого ступеня споріднення (за батьком дружини), який є особою з інвалідністю ІI та потребує постійного догляду(а.с.37).

До вказаного рапорту позивачем долучено такі документи: паспорт ОСОБА_1 ; паспорт ОСОБА_2 ; паспорт ОСОБА_3 ; паспорт ОСОБА_4 ; пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 серія НОМЕР_4 ; пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 серія НОМЕР_6 ; довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №704118 від 10.12.2023; виписка з протоколу засідання ЛКК від 05.06.2024 №23/36; висновок про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 05.06.2024; свідоцтво про народження ОСОБА_5 ; витяг з ДРАСЦСГ про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища; свідоцтво про шлюб НОМЕР_7 ; свідоцтво про народження ОСОБА_6 ; свідоцтво про народження ОСОБА_6 ; свідоцтво про смерть батька дітей ОСОБА_7 ; акт депутата від 16.09.2024; довідка лікаря №526 від 17.09.2024; нотаріальна заява від 17.09.2024; довідка з місця роботи ОСОБА_2 №325 від 16.09.2024; ультразвукове обстеження органів черевної порожнини ОСОБА_8 від 04.11.2024; ідентифікаційний код ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Листом №1498/10105 від 30.12.2024 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що наданими ним документами не підтверджено наявність підстав для звільнення з військової служби (а.с.42).

Не погоджуючись з відмовою відповідача щодо звільнення з військової служби, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон № 2232-XII (тут і далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На підставі частини другої цієї статті проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

За змістом частини четвертої вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 3 Закону № 2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії Указу та, відповідно, воєнного стану в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України. На момент розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-XII.

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Пунктом 12 Положення № 1153/2008 визначено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

З огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-XII.

За змістом підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідность здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Верховний Суд в постанові від 07 травня 2025 року в справі № 420/30227/24 вказав, що "відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи" означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж "юридичної наявності" інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 06.06.1995, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком зазначено ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 .

Згідно з витягом з ДРАЦС, 20.09.2014 року зареєстровано у відділі ДРАЦСу Хустського РУЮ у Закарпатській області за актовим записом №177 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Заочним рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 05 листопада 2020 року в справі 309/1720/20 шлюб зареєстрований між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 20.09.2014 року у відділі ДРАЦСу Хустського РУЮ у Закарпатській області за актовим записом №177 розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище записано « ОСОБА_10 ».

Так, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) 08 серпня 2023 року зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №186, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_9 від 08.08.2023 року.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №704118 від 10.12.2023, ОСОБА_3 - батьку дружини позивача, встановлена ІІ група інвалідності.

Отже, ОСОБА_3 є особою з інвалідністю IІ групи та одним із батьків (батьком) дружини військовослужбовця ОСОБА_1 (позивача).

Відтак підлягає встановленню наявність/ відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_3 , які повинні здійснювати постійний догляд за ним.

Варто зазначити, що відповідно до підпункту 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 ПК України, членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені. Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Близькі за змістом положення містить Глава 86 Книги шостої Цивільного кодексу України.

Так, судовим розглядом встановлено наявність у ОСОБА_3 дружини ОСОБА_4 та двох повнолітніх дітей дочка ОСОБА_11 та син ОСОБА_8 .

Однак позивач наполягає на неможливості здійснення ними догляду за ОСОБА_3 , з огляду на таке.

Дружина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_10 від 28.08.1997 року, пенсіонер (пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 Серія НОМЕР_6 ), згідно довідки КНП «Хустський ЦПМСД» №526 від 17.09.2024 року, хвора перебуває на «Д» обліку та не може здійснювати догляд за хворим чоловіком.

Донька ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_11 від 18.09.2023 року, працює в Акціонерному товаристві «УКРПОШТА» з 6-ти денним графіком роботи (довідка №325 від 16.09.2024 року), повне навантаження та зайнята доглядом малолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , перебуває на «Д» обліку, згідно медичної довідки №600 13.11.2024 року, отже у неї наявні поважні причини, з яких вона не може надавати батькові належного утримання та здійснювати догляд.

Син ОСОБА_3 ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_12 , хворіє на підставі ст. 60-6, 23-в, 62-6 графи II розладу хвороби. Відповідно військового квитка Серія НОМЕР_13 ОСОБА_8 непридатний до військової служби, медичною комісією КНП «ХУСТСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА ЛІКАРНЯ ІМЕНІ ВІЦИНСЬКОГО О.П.» Хустської міської ради. Крім того, не підтримує спілкування з батьками та з 2021 року проходить лікування у зв`язку з розвитком недоброякісної пухлини (довідка КНП від 13.05.2025 р. №237).

Проте колегія суддів не може погодитися з таким доводами позивача, адже відповідно до чинного законодавства обов`язок утримання та догляду за особами, що потребують сторонньої допомоги, переважно покладається на членів сім`ї та близьких родичів. Водночас неможливість здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує, повинна бути реальною та заснована на об`єктивних критеріях (зокрема, але не виключно, перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, інвалідність, тощо).

Колегія суддів враховує, що відмова у звільненні позивача за наявності в нього обов`язку щодо догляду за особою з інвалідністю та відсутністю іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд особі з інвалідністю в ситуації, що склалася, суперечить принципам: державних гарантій соціального захисту (стаття 46 Конституції України); недопущення перешкод у реалізації прав людини (стаття 21 Конституції України); пріоритетності прав осіб з інвалідністю на отримання належного догляду (Закон № 875-XII).

Однак згідно встановлених обставин справи, у ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 немає об`єктивних перешкод, які б унеможливлювали здійснення ними догляду за ОСОБА_3 .

Так, абзац 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII передбачає, що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення повинні самі потребувати постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, однак щодо вищезгаданих осіб таких обставин (наявність висновку медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) не встановлено.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

Так, Верховний Суд в постанові від 13 червня 2024 року в справі № 520/21316/23 зазначив, що щодо осіб, які не відносяться до осіб з інвалідністю, чи яким визначена ступінь втрати професійної працездатності, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання Суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667.

Колегія суддів зазначає, що в довідках амбулаторії КНП «Хустський ЦПМСД» №526 від 17.09.2024 року (щодо ОСОБА_4 ) та КНП «Хустський ЦПМСД» №600 від 13.11.2024 року (щодо ОСОБА_2 ) не встановлено потребу постійного догляду для таких.

Більше того, такі довідки складені в довільній формі лікуючим (сімейним) лікарем, а не є висновками ЛКК закладу охорони здоров`я.

Щодо ОСОБА_8 сина ОСОБА_3 , то колегія суддів зазначає, що такий згідно висновків ВЛК від 04.02.2025 року є придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони», медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, за графами 1, 4 ТДВ «А», однак військову службу не проходить та перебуває в статусі військовозобов`язаного. Довідка амбулаторії КНП «Хустський ЦПМСД» від 13.05.2025 р. №237 підтверджує лише перебування на обліку в сімейного лікаря.

Також судовим розглядом не встановлено для ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 інших реальних та заснованих на об`єктивних критеріях зокрема, але не виключно, перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, інвалідність, обставин неможливості здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю - ОСОБА_3 .

Щодо посилань апелянта на акт обстеження сімейного стану військовослужбовця затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18.11.2024 року, то суд зазначає, що в такому підлягає зазначенню інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд за особою, тобто є джерелом інформації про інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, однак не визначає право на звільнення із служби, яке в даному випадку, залишається за особою повноважною на звільнення військовослужбовця з військової служби командира військової частини.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про наявність в ОСОБА_3 інших близьких родичів першого та другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за ним як особою з інвалідністю IІ групи.

Зважаючи на досліджені судом докази в контексті вищенаведених норм, колегія суддів підтримує правильний висновок суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року в справі № 140/1415/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. М. Гінда
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 03 вересня 2025 року.