Справа № 460/4320/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/4320/24 пров. № А/857/26807/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 460/4320/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинення певних дій, (головуючий суддя першої інстанції Комшелюк Т.О., час ухвалення не вказано, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту 17.06.2025),-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 460/4320/24 за позовом ОСОБА_1 (далі по тексту позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (далі по тексту відповідач) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинення певних дій.

15.06.2025 позивачка подала до суду заяву в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у якій просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, щодо не виконання в повній мірі рішення Рівненського окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 460/4320/24, а саме не виплати перерахованої суми коштів за минулий період та визначення невірного розміру основної пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону під час виконання судового рішення у справі № 460/4320/24; установити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області строк для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону щодо не виконання судового рішення у справі № 460/4320/24 в повній мірі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому таку необхідно скасувати.

Суть доводів апелянта зводиться до того, що суд першої інстанції повернув заяву без розгляду у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують проведення перерахунку пенсії, однак заявниця з таким висновком не погоджується, оскільки у заяві були зазначені всі необхідні реквізити, зокрема номер і дата відкриття виконавчого провадження, а також долучено відповідь відповідача на адвокатський запит, з якої вбачається факт проведення перерахунку пенсії позивачки та невиплати сум за минулий період у зв`язку з відсутністю фінансування. Крім того, на підтвердження неналежного перерахунку додані копії банківських виписок за квітень і травень 2025 року із зафіксованим розміром пенсії, що є меншим за належний розмір пенсії, обчислений виходячи з мінімальної пенсії за віком з 01.01.2025.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подав. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За змістом частини другої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Частиною 1-3 статті 383 КАС України, передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Разом із цим, абзацом 2 частини 5 статті 383 КАС України визначено, що у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Повертаючи без розгляду позивачці заяву, подану в межах статті 383 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що до матеріалів заяви долучено лише довідку про доходи за період з жовтня 2024 року та виписку з банківського рахунку за період з січня по травень 2025 року із яких неможливо встановити правильність здійсненого перерахунку та виплати позивачці пенсії з урахуванням рішення суду, зокрема, не надано розпорядження про перерахунок пенсії чи інші докази, які підтверджують доводи позивачки про те, що нарахування та виплата пенсії, згідно ст. 54 Закону № 796, здійснена у неналежному розмірі за період з 01.11.2023.

Вказані обставини, на переконання суду першої інстанції, слугували підставою для повернення заяви позивачки, відповідно до положень частини 5 статті 383 КАС України, оскільки така не відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 383 КАС України.

Вказаний вище висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає невірним, зважаючи на таке.

Із матеріалів справи суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, долучила до такої заяви наступні документи: дві виписки з рахунків в національній валюті, видані АТ «ОщадБанк» від 16.04.2025 за період з 01.01.2025 до 16.04.2025 та від 05.06.2025 за період з 01.05.2025 до 31.05.2025; лист-відповідь відділу примусового виконання рішень від 04.06.2025 № 16424, наданий на адвокатський запит від 29.05.2025 щодо виконання рішення суду у справі № 460/4320/24; довідку Головного управління ПФУ в Рівненській області від 15.04.2025 № 289820 про доходи пенсіонера ОСОБА_1 за період з 01.10.2024 до 31.03.2025; постанову від 04.04.2025 про відкриття виконавчого провадження № 77593485.

Так, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про недотримання позивачкою вимог ч. 2, 3 ст. 383 КАС України, оскільки позивачка у своїй заяві, поданій в порядку статті 383 КАС України, зазначила усі обов`язкові дані та додала матеріали, які підтверджують підстави для звернення.

Окрім того, згідно із вимогами ч. 3 ст. 383 КАС України, на підтвердження своїх доводів позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. Використання законодавцем саме слова «зазначає», а не «подає», свідчить, що на стадії подання заяви не вимагається повний чи вичерпний пакет доказів. Завдання позивача полягає у відображенні тих відомостей і матеріалів, які, на думку заявника, дають змогу суду надалі дослідити факт належного чи неналежного виконання рішення суду.

Питання ж достатності, належності та допустимості доказів, а також встановлення факту виконання чи невиконання рішення суду, вирішується судом під час розгляду заяви по суті, а не на стадії перевірки формальних вимог до її оформлення.

Отже, на переконання апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про невідповідність заяви вимогам ч. 2, 3 ст. 383 КАС України є передчасним і ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права, оскільки фактично підміняє перевірку формальних вимог оцінкою доказів. При цьому, позивачка дотрималась встановлених законом вимог щодо подання заяви, а сама норма ч. 2 ст. 383 КАС України передбачає обов`язок лише зазначити відомі позивачу докази, а не подавати їх повний і вичерпний перелік.

Таким чином, суд першої інстанції порушив норми процесуального права та невірно встановив обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке необхідно скасувати з підстав визначених статтею 320 КАС України.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивачки необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 460/4320/24 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін