Справа № 200/3347/25
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2025-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

05 вересня 2025 року Справа №200/3347/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

08.05.2025 до Донецького окружного адміністративного суду, засобами поштового зв`язку, надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, а також всіх інших додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань тощо), виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб за період з 29.01.2020 по 19.05.2023;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, а також всіх інших додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань тощо), виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб за період з 29.01.2020 по 19.05.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 у період з 08.12.2017 по 21.05.2023 проходила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому, за час проходження військової служби позивачу нараховувалося грошове забезпечення, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, що на думку Позивача є протиправним, адже призвело до ненарахування та невиплати їй в повному розмірі грошового забезпечення, а тому порушує її законні права та інтереси.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також відповідач вказав, що період з 19.07.2022 по 19.05.2023 не підлягає задоволенню у зв`язку із пропущенням строку звернення з позовною заявою до суду.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 13.05.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 26.05.2025 вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі, розгляд справи провести суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), питання щодо дотримання строку звернення до суду вирішити під час розгляду справи.

Стосовно строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими Законами.

Частина друга статті 122 КАС України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає, що строк звернення до суду може встановлюватися іншими спеціальними законами.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, оскільки, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Однак 19.07.2022 набрав чинності Закон України №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким викладено в новій редакції норму статті 233 КЗпП України, а саме: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Таким чином з 19.07.2022 строк звернення до суду із позовом про виплату заробітної плати (грошового забезпечення) регламентується статтею 233 КЗпП України і складає три місяці з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 23.01.2025 у справі №400/4829/24 констатував, що у випадках звільнення військовослужбовця з військової служби та у разі невиплати йому частини грошового забезпечення, на отримання якого він мав право під час проходження служби, перебіг строку звернення починається саме з дати його звільнення з цієї служби.

Верховний Суд у згаданій постанові вказав, що у наказі про звільнення з військової служби указано, які види грошового забезпечення мають бути виплачені позивачу при звільненні. Отже, саме дата одержання письмового повідомлення про суми, нараховані і виплачені йому при звільненні є датою обізнаності позивача про порушення його прав.

Позивач проходила військову службу у період з 08.12.2017 по 01.10.2019 та з 14.07.2021 по 21.05.2023 в ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 02.10.2019 по 13.07.2021 в ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями наказів наявних в матеріалах справи та не заперечується відповідачем.

Так, зокрема наказом начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_6 від 21.05.2023 №128 позивача виключено зі списків особового складу та направлено до нового місця несення служби.

Отже, згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1 не звільнена з військової служби, наказом начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_6 від 21.05.2023 №128 позивача виключено зі списків особового складу та направлено до нового місця несення служби.

Вказаний вище наказ не містить інформації про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення.

Згідно з довідкою (форма 5) від 18.03.2025 ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що інформацію про порядок нарахування грошового забезпечення за спірний період позивач отримав листом від 26.04.2025.

Іншого матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Ураховуючи дату подання позову, 06.05.2025 (згідно з поштовим відправленням) строк звернення до суду з цим позовом не порушено.

Стосовно тверджень відповідача щодо обізнаності позивача про розмір грошового забезпечення шляхом отримання грошового атестату під час переведення до нового місця служби, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів вручення позивачеві вказаних документів. Обов`язок відповідача направити військовослужбовця до нового місця служби видавши грошовий атестат, речовий атестат та продовольчий атестат не підтверджує факт виконання зазначеного шляхом вручення саме військовому таких документів.

Також, суд звертає увагу, що позивач є учасником бойових дій та проходить військову службу в умовах воєнного стану, виконує важливу функцію із захисту держави. При цьому, в травні 2023 року не була звільнений з військової служби, а переведений до нового місця служби, отже мав поважні підстави для звернення щодо розрахунку грошового забезпечення лише у травні 2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 121, 122 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Дмитрієв