Справа № 360/1679/25
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 вересня 2025 року м. ДніпроСправа № 360/1679/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., перевіривши матеріали адміністративного позову адвоката Тарасової Тетяни Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2025 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Тарасової Тетяни Сергіївни (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо розслідування обставин отримання старшим лейтенантом ОСОБА_1 травми 19 грудня 2024 року під час бойового завдання відповідно до вимог статті 85 Дисціплінарного статуту Збройних Сил України, згідно Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказам Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371;

- скасувати як протиправний наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2024 №855/нагд «Про призначення службового розслідування»;

- скасувати як протиправний наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2025 № 52/нод «Про результати службового розслідування» і відповідно довідку Ф 5 № 949/844 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 07.02.2024, видану на підставі цього наказу;

- скасувати як протиправний Акт службового розслідування №1139, затверджений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2025 № 52 нод;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування щодо обставин отримання старшим лейтенантом ОСОБА_1 травми 19 грудня 2024 року під час бойового завдання за правилами, встановленими Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 27.10.2021 №332, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України24.12.2021 №1667/37289;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути документи щодо обставин отримання старшим лейтенантом ОСОБА_1 травми 19 грудня 2024 року під час бойового завдання. За результатами повторного розгляду надати ОСОБА_1 . Довідку форми 5.

Ухвалою суду від 27.08.2025 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу позивачу протягом 10-ти (десяти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд»: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску, уточненої позовної заяви, оформленої відповідно до вимог пунктів 4 та 5 частини п`ятої статті 160 КАС України.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду надано суду уточнену позовну заяву та заяву про поновлення строку звернення до суду.

Розглянувши клопотання про поновлення строку звернення до суду в сукупності з позовною заявою, суд зазначає таке.

В клопотанні про поновлення строку звернення до суду зазначено, що про порушення своїх прав на належне розслідування травми, отриманої позивачем під час бойового завдання 19 грудня 2024 року, він дізнався 07 лютого 2025 року, коли отримав Акт службового розслідування і Довідку № 949/844 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), згідно якої травма отримана під час виконання обов`язків військової служби. Позивач проходив лікування в Комунальному некомерційному підприємстві «Старовижівська багатопрофільна лікарня» Старовижівської селищної ради», яка розташована за адресою: Волинська область, Ковельський район, смт Стара Вижівка, вул. Шевченка, будинок 6. Ініціювати процес оскарження в суді неправомірних дій військової частини під час лікування Позивач об`єктивно не мав можливості, оскільки не має права самостійно залишати лікувальний заклад - це є порушенням дисципліни та може призвести до кримінальної відповідальності, а також був позбавлений фізичної можливості вирішувати правові питання, оскільки не міг самостійно пересуватися без сторонньої допомоги, не мав доступу до правничої допомоги.

Зазначено, що тільки після виведення позивача із зони бойових дій 29 липня 2025 року на відновлення, у нього з`явилася можливість зайнятися вирішенням юридичних питань, пов`язаних з оскарженням неправомірних дій відповідача. В даному випадку позивач знайшов координати адвоката в серпні 2025 року через знайомих, 12 серпня 2025 року уклав договір про надання правничої допомоги он лайн, документи пересилав також он - лайн.

Суд зазначає, що загальновідомо, що право на судовий захист не є абсолютним, воно може бути обмежено, серед іншого, і строком звернення до суду.

Із цього приводу Конституційний Суд України в Рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 у справі № 1-9/2011 (п. 6.1) офіційно роз`яснив, що скорочення процесуальних строків звернень громадян до суду, зокрема строків подання позовних заяв, зустрічних позовів, апеляційних та касаційних скарг на судові рішення, письмових зауважень щодо неповноти або неправильності технічного запису тощо, забезпечують оперативність розгляду судових справ і жодною мірою не обмежують суб`єктів щодо права на судовий захист.

Таке роз`яснення надав Конституційний Суд України щодо нових приписів у процесуальних кодексах, якими було зменшено строки звернення до суду.

Конституційний Суд України в згаданому рішенні констатував, що в процесуальних кодексах, зокрема й у КАС України, лише скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту й обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено. Наведені зміни не унеможливлюють ефективного розгляду судових справ, тому не суперечать Конституції України. Такі зміни щодо скорочення строку звернення до суду в адміністративному судочинстві визнані конституційними.

Представником позивача в позові та заяві про поновлення строку звернення до суду зазначено, що про порушення своїх прав позивач дізнався ще 07.02.2025, коли отримав Акт службового розслідування і Довідку № 949/844 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Тобто, вже 07.02.2025 позивач був достеменно обізнаний з оскаржуваними ним в рамках цього позову документами.

Представником позивача зазначено, що позивач був обмежений у вчиненні дій, оскільки не мав права самостійно залишати лікувальний заклад, а також був позбавлений фізичної можливості вирішувати правові питання, оскільки не міг самостійно пересуватися без сторонньої допомоги, не мав доступу до правничої допомоги.

При цьому представником зазначено, що договір про надання правничої допомоги між позивачем та його представником укладено онлайн, всі необхідні для судового оскарження документи пересилалися між позивачем та його представником також онлайн.

Однак, представником зовсім не зазначено та не надано доказів того, як саме перебування на стаціонарному лікуванні перешкоджало позивачу звернутися за правовою допомогою та укласти договір з адвокатом онлайн, як це було ним здійснено у серпні 2025 року.

Тобто, посилання представника на неможливість під час лікування здійснювати позивачем необхідні для судового оскарження дії є незмістовними, оскільки з заяви про поновлення строку звернення до суду встановлено, що обмеження у вільному пересуванні не є перешкодою для укладення договору з адвокатом онлайн, як і було вчинено позивачем вже у серпні 2025 року.

Суд зауважує, що саме по собі перебування на лікуванні не є поважною причиною для поновлення строку звернення до суду, оскільки доказів того, що протягом усього періоду лікування позивач не мав можливості реалізувати своє право на звернення до суду, матеріали позову не містять.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, в якій колегія суддів зазначила, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19, вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року)".

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Беручи до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 26 жовтня 2023 року (справа №990/139/23) та від 01 лютого 2024 року (справа №990/270/23), надаючи оцінку доводам представника позивача, суд зауважує, що пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі (в даному випадку пасивність поведінки позивача полягала в тому, що останній ще 07.02.2025 був ознайомлений з оскаржуваними матеріалами службового розслідування) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом.

У клопотанні позивачем не наведено змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не доведено, що в цій справі можливість вчасного подання позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від волевиявлення позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що представником позивача зазначено, що позивач про порушення своїх прав дізнався 07.02.2025, однак, почав вчиняти дії для судового оскарження дій відповідача лише у серпні 2025 року, тобто, через 6 місяців.

Однак, звернення позивача у березні 2025 року до відповідача з рапортом про внесення змін до наказу від 03.02.2025 №52/нод «Про результати службового розслідування» свідчить про наявність у позивача можливості користуватися своїми правами щодо вчасного оскарження наказів відповідача під час перебування на стаціонарному лікуванні без залишення закладу, в якому позивач перебував на лікуванні.

У зв`язку з викладеним, вказані позивачем в заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнаються судом неповажними, оскільки такі обставини не можна вважати об`єктивно непереборними, такими, що не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Отже, позивачу необхідно надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку, з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою.

Згідно з частиною другою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне продовжити позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви на 3 календарних дні з дня отримання ухвали про продовження строку.

Керуючись статтями 121, 160, 169, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Продовжити адвокату Тарасовій Тетяні Сергіївні в інтересах ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви на 3 (три) календарних дні з дня отримання даної ухвали суду.

Запропонувати позивачу протягом 3 (трьох) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи:

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення строку, з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою.

У разі ненадання вищевказаних документів позовна заява буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

СуддяС.В. Борзаниця