Справа № 600/6124/24-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/6124/24-а

Головуючий у 1-й інстанції: Анісімов Олег Валерійович

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

03 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Шидловського В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач або ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 239 від 05 липня 2024 року, в частині визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, який самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 05 липня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що будучи військовослужбовцем ЗСУ, отримав поранення під час бойових дій, після чого пройшов тривале лікування у кількох медичних закладах, включаючи психіатричну лікарню. Лікування завершилось висновком ВЛК про його повну непридатність до військової служби через ПТСР і фізичні наслідки поранення. Після лікування позивач очікував на надання супроводжуючої особи, як було рекомендовано лікарями, для повернення до військової частини. Він повідомляв про це командира, а також направив медичні документи через ТЦК та СП. Військова частина НОМЕР_1 , попри надану інформацію, не забезпечила супровід. Позивач залишався вдома, продовжуючи лікування, догляд за новонародженою третьою дитиною та іншими неповнолітніми дітьми. У липні 2024 року командування військової частини видало наказ №239, яким ОСОБА_1 було визнано таким, що самовільно залишив частину, без проведення службового розслідування та зняттям із забезпечення. Позивач оскаржує цей наказ у суді, вважаючи його протиправним, оскільки відсутня вина в його діях - він не мав фізичної змоги повернутись до частини без супроводу, про що регулярно повідомляв командування. Позивач заперечував доводи щодо неподачі рапортів, пояснюючи, що фізично не мав змоги особисто прибути до частини та звернутись із відповідними заявами. Комунікація з командуванням здійснювалась за допомогою мобільних застосунків.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати оскаржене судове рішення, прийняти нове - про задоволення позову.

Вказує, що судом першої інстанції не надано правової оцінки тому факту, що заклад охорони здоров`я повідомив Відповідача про те, що Апелянта було виписано із ОКНП «ЧОПЛ» з діагнозом постравматичний стресовий розлад зі стійкими різко вираженими хворобливими проявами, «градієнтний перебіг у вигляді вираженої тривожно депресивної симптоматики, емоційно-вольової стійкості, ускладнений стійкою інсомнією (F 43.1), через що він потребує супроводжуючої особи, про що відповідач знав достеменно.

Зауважує, що за час перебування апелянта вдома, з ним зв`язався його безпосередній командир, який запитував місце перебування останнього, на що ОСОБА_1 повідомив, що через ТЦК та СП повідомив свою частину про те, що він закінчив проходити лікування у ОКНП «ЧОПЛ» та пройшов військово-лікарську комісією, в наслідок чого був визнаний непридатний до військової служби, а також очікує вдома супроводжуючу особу для повернення у військову частину. У відповідь апелянту сказали очікувати для з`ясування усіх обставин по-ньому. Також апелянт повідомив свого безпосереднього командира, що він бажає звільнитись із військової служби за довідкою ВЛК.

23 червня 2025 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від Військової частини НОМЕР_1 . У поданому відзиві представник Військової частини НОМЕР_1 зазначає, що ОСОБА_1 , після завершення лікування 26.06.2024 року був зобов`язаний самостійно повернутися до військової частини. Згідно з ВЛК, рекомендацій про потребу у відпустці або додатковому лікуванні документ не містив. Вказує, що звернення з проханням про супровід або відпустку через сімейні обставини мало бути оформлене у вигляді рапорту, як це передбачено Статутом ЗСУ. Оскільки такого рапорту від позивача не було, його відсутність розцінюється як самовільне залишення частини. Аргумент позивача щодо потреби у супроводжуючому через стан здоров`я відповідач вважає непереконливим, оскільки чинне законодавство не зобов`язує військову частину автоматично призначати супровід.

Військова частина НОМЕР_1 підкреслює, що відсутність будь-яких офіційних заяв чи звернень від ОСОБА_1 після завершення лікування, свідчить про ігнорування ним порядку проходження служби.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , є військовослужбовцем, та проходить військову службу у Військовій частині ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно довідки ВЧ НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 14.06.2023 року, №88 позивач 09.06.2023 року одержав травму: контузія, мінно-вибухова травма. Поранення сталося під час бойових дій, одержане під час захисту Батьківщини при виконанні обов`язків військової служби.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_2 від 18.07.2023 року, №7542 ОСОБА_1 рекомендована відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії №1510 від 31.07.2023 року позивач за станом психічного здоров`я потребує стаціонарного лікування в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 25.06.2024 року №527/145, постанови позаштатної ВЛК з правами госпітальної ВЛК при ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» від 25.06.2024 року та свідоцтва про хворобу №527/145 від 25.06.2024 року ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, потребує звільнення від виконання службових обов`язків на строк, необхідний для оформлення та затвердження свідоцтва про хворобу, але не більше 30 календарних днів. Має потребу в 1 (одному) супроводжуючому.

Направлення на проходження ВЛК видане Чернівецькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оброни Західного регіону №30.58/02-1083 ВИХ-24 від 07.05.2024 року.

Також, у матеріалах справи наявне повідомлення ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» від 26.06.2024 року, №4723, яким інформується командир ВЧ НОМЕР_1 про те, що ОСОБА_1 26.06.2024 року виписаний із лікарні.

Крім цього, дослідженням матеріалів справи встановлено, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №145 від 01.05.2024 року ОСОБА_1 , у зв`язку з перебуванням на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманням поранення, увільнено від займаних посад та зараховано в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 , утримуючи в списках особового складу військової частини, з 01.05.2024 року.

Також, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №239 від 05.07.2024 року ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира ВЧ НОМЕР_1 , який після закінчення лікування не прибув до підрозділу, вважати таким, який самовільно залишив військову частину 05.07.2024 року. Його знято з усіх видів забезпечення з 05.07.2024 року.

У матеріалах справи наявні огляди педіатром/сімейним лікарем дітей позивача від 01.10.2024 року, від 29.08.2024 року, від 05.11.2024 року, від 06.09.2024 року, від 29.10.2024 року, від 29.10.2024 року та інформаційна довідка з електронної системи охорони здоров`я щодо тимчасової непрацездатності у зв`язку з вагітністю та пологами.

Також, у матеріалах справи наявна переписка з месенджеру «Вайбер» між особою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо його лікування, звільнення з військової служби, перебування в СЗЧ та прибуття за отриманням документів.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем доведено суду правомірність своїх дій щодо прийняття оскаржуваного наказу. Позивач, після проходження ВЛК, зобов`язаний був повернутися у військову частину, понести (за наявності) відповідне покарання, і лише після цього реалізувати своє право на звільнення. Доглядаючи за своєю сім`єю (хворі діти, дружина), позивач тим самим довів свою спроможність самостійно прибути до військової частини, що також слідує з його переписки по Вайберу.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що ОСОБА_1 не з`явився вчасно на службу після лікування та проходження ВЛК, тим самим вчинив СЗЧ.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача та заперечень на неї.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін колегія суддів зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232-XII, в редакції, чинній на час подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби).

Статтею 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 року №389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - Указ №69/2022). Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Законом України від 24.03.1999 року, №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут), яким визначено сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України, а відповідно до його статті 2 військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Законом України від 24.03.1999 року, №548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут), яким визначено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Згідно статті 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо), а згідно його статті 14 із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до статті 262 Статуту начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульований Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 (зі змінами) (далі Положення №1153).

Відповідно до абзаців 2 та 3 пункту 12 Положення №1153, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 233 Положення №1153 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 241 Положення №1153 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Згідно з правовими нормами пункту 242 Положення №1153 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2023 року, №901 затверджено Порядок здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук, в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, та військовими частинами, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (далі Порядок №901).

Цим Порядком визначено механізм здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук (далі - заклади охорони здоров`я), в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, та органами військового управління, з`єднаннями, військовими частинами, вищими військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти, установами та організаціями Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - військові частини), а також районними (об`єднаними районними), міськими (районними у місті, об`єднаними міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки або їх структурними підрозділами (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно пункту 4 Порядку №901 заклади охорони здоров`я, військові частини, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, окрім іншого, здійснюють надсилання таких документів (обмін такими документами) в електронній формі: рапорта військовослужбовця про надання йому відпустки для лікування у зв`язку з хворобою, відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), про звільнення від виконання службових обов`язків на підставі рішення військово-лікарської комісії або про звільнення з військової служби за станом здоров`я.

У разі потреби заклади охорони здоров`я, військові частини, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки можуть здійснювати обмін іншими документами.

Відповідно до пункту 5 Порядку №901 медичні та інші документи військовослужбовця через систему електронного документообігу надсилаються: закладом охорони здоров`я до військової частини, де військовослужбовець проходить військову службу, і територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які зазначені в рапорті військовослужбовця, не пізніше дня завершення його лікування та виписки із закладу охорони здоров`я - постанова військово-лікарської комісії, оформлена у вигляді свідоцтва про хворобу чи довідки військово-лікарської комісії, виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, рапорт військовослужбовця про надання йому відпустки для лікування у зв`язку з хворобою, відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), про звільнення від виконання службових обов`язків на підставі рішення військово-лікарської комісії або про звільнення з військової служби за станом здоров`я з метою взяття на військовий облік (виключення з військового обліку), інші документи у разі потреби.

Як встановлено з матеріалів справи 09 червня 2023 року близько о 02:00 год., під час бойових дій (захисту Батьківщини та виконання обов`язків військової служби) зокрема ведення наступального бою на території Запорізької області, ОСОБА_1 отримав травму (поранення) у вигляді контузії та мінно-вибухової травми, а саме: ЗЧМТ, струс головного мозку з легким лікворо-гіпертензивним синдромом, синдромом вегето-судинної дисфункції за гіпертонічним типом, стійкою цефалгією (Т90.5), що підтверджується первинними медичними картками, довідкою про обставини травми №88 та довідками ВЛК.

За обставин наведених вище, Апелянта було евакуйовано та направлено на лікування, яке останній проходив по червень 2024 року.

Після виписки Апелянта із ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» та проведення військово-лікарської комісії, останньому було видано виписку №2565, згідно якої у ОСОБА_1 встановлено діагноз «Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): Постравматичний стресовий розлад зі стійкими різко вираженими хворобливими проявами, проградієнтний перебіг, у вигляді вираженої тривожно депресивної симптоматики, емоційно-вольової нестійкості, ускладнений стійкою інсомнією (F 43.1). Супутній діагноз: Наслідки перенесеної мінно-вибухової травми (09.06.2023), ЗЧМТ, струс головного мозку з легким лікворо-гіпертензивним синдромом, синдромом вегетативно-судинної дисфункції за гіпертонічним типом, стійкою цефалгією.

Рішенням позаштатної ВЛК з правами госпітальної ВЛК при ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» від 25.06.2024: На підставі статті 17а графи II Розкладу хвороб - Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. Потребує звільнення від виконання службових обов`язків на строк, необхідний для оформлення та затвердження свідоцтва про хворобу, але не більше 30 календарних днів. Виписаний у супроводі військовослужбовця обласного ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Вказане вище рішення ВЛК та виписка із ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» були направлені до відома командира військової частини НОМЕР_1 , що також було встановлено судом.

Після виписки із закладу охорони здоров`я ОСОБА_1 у супроводі та за допомоги військовослужбовця обласного ТЦК та СП подав до військової частини свої медичні документи та, зважаючи на неможливість особисто поїхати за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 , останній вирушив додому в очікуванні супроводжуючої особи від Відповідача у відповідь на отриману медичну документацію Апелянта.

З огляду на зазначене вище, зважаючи на свій стан здоров`я та неможливість перебувати наодинці без догляду та супроводу сторонньої особи, ОСОБА_1 вважає, що з об`єктивних та незалежних від нього причини не повернувся назад після лікування до військової частини, зважаючи і на те, що Відповідача після отримання документів Апелянта та встановлення його потреби у одному супроводжуючому для повернення назад на службу, не забезпечив та не намагався забезпечити ОСОБА_1 можливістю повернутись назад за місцем розташування військової частини.

Разом з тим, Чернівецький окружний адміністративний суд, досліджуючи матеріали справи та вирішуючи позовну заяву по суті спору, встановив, що причини за яких Апелянт не міг повернутися назад до військової частини, не є поважними, а оскаржуваний наказ Відповідача, яким Апелянта було визнано таким, що самовільно залишив військову частину та фактично було позбавлено усіх видів забезпечення, відповідає вимогам Закону, а також тим правовідносинам, які виникли між Сторонами.

Водночас, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції не надано правової оцінки тому факту, що заклад охорони здоров`я повідомив Відповідача про те, що Апелянта було виписано із ОКНП «ЧОПЛ» з діагнозом Посттравматичний стресовий розлад зі стійкими різко вираженими хворобливими проявами, проградієнтний перебіг, у вигляді вираженої тривожно депресивної симитоматики, емоційно-вольової нестійкості, ускладнений стійкою інсомнією (F 43.1), через що він потребує супроводжуючої особи, про що Відповідач знав достеменно.

Також, судом не надано оцінки тому факту, що Апелянта було виписано із закладу охорони здоров`я у супроводі військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3 , який, за невідомих Апелянту причин, не забезпечив його явку до приміщення ТЦК та СП для складення і подання на ім`я командира військової частини рапорту про звільнення з військової служби. Апелянт особисто не міг з`явитись до приміщення ТЦК та СП із проханням скласти рапорт на ім`я командира військової частини, так як він не може пересуватись без супроводу сторонньої особи, оскільки в будь-який момент може дезорієнтуватись або взагалі забути звідки і куди він прямує.

Крім того, суд першої інстанції не надав правової оцінки статусу Апелянта після завершення ним лікування та отримання рішенням позаштатної ВЛК з правами госпітальної ВЛК при ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» від 25.06.2024 року, за яким останній фактично не може бути військовослужбовцем та нести обов`язки військової служби.

Додатково судом не оцінено наявності/відсутності у діях Апелянта умислу на неповернення назад до військової частини, що відіграє суттєву роль при кваліфікації таких дій, як самовільне залишення місця несення військової служби та винесення Відповідачем відповідного наказу.

За самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також вчасна неявка його без поважних причин на службу, у раз звільнення з частини, призначення або переведення, неявка з відрядження, відпустки або: лікувального закладу тривалістю понад три доби, але не більше місяця, передбачена відповідальність ст.407 КК України.

Об`єктом злочину є установлений порядок проходження військової служби, який зобов`язує військовослужбовців строкової служби постійно перебувати в розташуванні військової частини чи місця служби, а офіцерів, прапорщиків, військовослужбовців за контрактом - у службовий час і не залишати їх без дозволу відповідного начальника.

Стаття 407 КК з об`єктивної сторони містить два склади злочину: 1) самовільне залишення військової частини або місце служби; 2) нез`явлення вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікувального закладу. Самовільне залишення частини полягає у тому, що офіцер, прапорщик, військовослужбовець за контрактом у службовий час, а військовослужбовець строкової служби в будь-який час залишає територію військової частини або місце служби, не одержавши дозволу відповідного начальника. Для складу злочину, передбаченого ст. 407 КК, необхідно, щоб залишення військової частини або місця служби мало самовільний характер, тобто було вчинене без дозволу начальника. Залишення частини не є самовільним, якщо воно мало місце з дозволу начальника, який не мав права надавати такий дозвіл. Нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що, залишивши військову частину або місце служби на законній підставі та маючи об`єктивні можливості для повернення в установлений час, військовослужбовець своєчасно в частину не з`являється і перебуває поза її розташуванням понад установлений строк. Поважними причинами нез`явлення в строк на службу слід вважати такі об`єктивні фактори, що перешкоджають військовослужбовцю своєчасно з`явитися в частину (стихійне лихо, затримання органами влади, перерва в русі транспорту тощо). Питання про наявність поважних причин нез`явлення вирішується в кожному конкретному випадку виходячи із обставин справи.

Суб`єктом злочину, передбаченого ч.1, може бути тільки військовослужбовець строкової служби, передбаченого ч.2 ст.407 КК - тільки особи офіцерського складу, прапорщики, військовослужбовці за контрактом, а передбаченого частинами 3 і 4 ст.407 КК - всі категорії військовослужбовців.

Враховуючи зазначене вище та керуючись рішенням позаштатної ВЛК з правами госпітальної ВЛК при ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» від 25.06.2024 року, колегія суддів зауважує, що хоча ОСОБА_1 формально і перебуває у статусі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , так як Відповідач належним чином не оформив документи щодо його виключення зі списків особового складу військової частини, в той же час, з огляду на довідку ВЛК складену ВЛК при ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» з правами госпітальної від 25.06.2024 року Апелянт з червня 2024 року не є та не може бути військовослужбовцем за станом свого здоров`я.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що у апелянта не було і немає жодного умислу не повертатись назад до військової частини НОМЕР_1 , так як останній в будь-якому випадку за рішенням ВЛК від 25.06.2024 року підлягав виключенню із списків особового складу військової частини, а отже не був зобов`язаний виконувати будь-які бойові розпорядження, тобто не мав умислу ухилитись від несення військової служби.

Апеляційний суд констатує, що: "Непридатність з виключенням з військового обліку" означає, що особа за результатами медичного обстеження визнається неспроможною виконувати військові обов`язки через наявність хронічних захворювань, фізичних або психічних обмежень.

Отже, з огляду на те, що за рішенням позаштатної ВЛК з правами госпітальної ВЛК при ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» від 25.06.2024 року його визнано непридатним до військової служби, тобто таким, що неспроможний нести обов`язки військової служби, останній з даного моменту не є військовослужбовцем, так як на нього не можуть розповсюджуватись обов`язки військової служби, а тому винесення наказу Відповідачем №239 від 05.07.2024року, є незаконним.

Водночас, колегія суддів зазначає, що починаючи з червня 2024 року у Апелянта існували об`єктивні причини неможливості з`явитись за місцем розташування підрозділу його військової частини, зокрема з метою звільнення з військової служби, з огляду на стан здоров`я після отримання поранення під час захисту Батьківщини, які було зафіксовано у довідці ВЛК від 25.06.2024 року та виписці №2565 ОКНП «ЧОПЛ».

Також, як вже зазначалось вище, судом першої інстанції було встановлено, що Відповідач був повідомлений закладом охорони здоров`я про те, що Апелянт фактично виписаний та потребує супроводжуючої особи, однак судом не надано оцінки бездіяльності Відповідача щодо не виходу командування в/ч НОМЕР_1 на контакт із Апелянтом, з метою вирішення питання щодо його повернення назад до військової частини та сприяння останньому в такому поверненні.

Крім того, як слідує з матеріалів справи за час перебування Апелянта вдома, з ним зв`язувався його безпосередній командир, який розпитував місце перебування останнього, на що ОСОБА_1 повідомив, що через ТЦК та СП повідомив свою частину про; те, що він закінчив проходити лікування у ОКНП «ЧОПЛ» та пройшов військово-лікарську комісією в наслідок чого був визнаний непридатний до військової служби, а також очікує вдома супроводжуючу особу для повернення у військову частину. Також Апелянт повідомив свого безпосереднього командира, що він бажає звільнитись із військової служби за довідкою ВЛК. У відповідь Апелянту сказали очікувати для з`ясування усіх обставин по-ньому.

Таким чином, судом встановлено частину листування Апелянта із своїм безпосереднім командиром, який підписаний як « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а саме: «так, я допройду обхідний і буду розмовляти, щоб тебе вивести з СЗЧ на один день і подати документи на звільнення»; «Друже привіт, пишу щодо твого звільнення, ти фізично готовий приїхати, Щоб забрати свої документи?»; «добре, постараємось без твоєї участі»; «Привіт друже, розмовляв за твою ситуацію, наче, дали добро, щоб подати документи на твоє виключення зі списків частини. Постарайся протягом кількох наступних днів, не лягти кудись у лікарню, тощо. Буду тримати тебе в курсі». Вододін - «я довго шукав розв`язок твоєї історії, факт у тому, що у довідці ВЛК було написано про звільнення від службових обов`язків це не означає відпустка, тобто в/с має повернутись до розташування частини і очікувати там»; Демчук - «Так там і писали, що я можу приїхати тільки з супроводженням у військову частину рапорт на звільнення мій підписаний ще у жовтні місяці минулого року».

Так, із наведених вище листувань слідує те, що безпосередній командир Апелянта повідомляв останнього про можливість його звільнення з військової служби по стану здоров`я, а також про вжиття ним заходів для вирішення даного питання із скасуванням наказу по СЗЧ, з огляду на ситуацію в якій опинився ОСОБА_1 . Отже, Апелянт правомірно очікував прийняття рішення про його звільнення з військової служби.

Водночас, вказана вище частина листувань вказує на те, що командування військової частині НОМЕР_1 знало про потребу Апелянта у супроводжуючій особі, однак, не забезпечило військовослужбовця супроводжуючою особою, та навпаки повідомили, що останній сам повинен прибути до місця дислокації підрозділу військової частини, що на пряму суперечить стану здоров`я Апелянта та висновкам лікаря. Додатково безпосередній командир ОСОБА_1 жодного разу не повідомив останнього про необхідність у написанні і подані рапорту для отримання від військової частини НОМЕР_1 супроводжуючої особи.

Однак, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки зазначеному листуванню в контексті правовідносин, які склались між Сторонами по справі, зокрема в частині висунутих вимог командування в/ч НОМЕР_1 до Апелянта щодо його особистого повернення назад в частину та відмову у забезпеченні супроводу.

Таким чином колегія суддів вважає, що винесення Відповідачем відносно позивача наказу про самовільне залишення ним військової частині та позбавлення позивача усіх видів забезпечення, є протиправним, з огляду на те, що за своїм станом здоров"я останній не міг самостійно повернутись назад до військової частини, оскільки потребував допомоги супроводжуючої особи.

У Рішенні від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022 Конституційного Суду України, також, наголосив, що виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів покликане не тільки забезпечити соціальний захист кожного з них індивідуально, а й сприяти виконанню громадянами України обов`язку щодо захисту Вітчизни - України, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 18.12.2018 № 12-р/2018 сформулював юридичну позицію щодо розуміння змісту статей 17, 65 Основного Закону України і визначив, що громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції; тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладається обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, встановленими у статті 46 Основного Закону України; закріплення в Конституції України обов`язку держави щодо забезпечення соціального захисту громадян України, які захищають Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України, є запорукою його реалізації державою та недопущення зниження рівня соціального захисту цих осіб та членів їхніх сімей (абзаци другий - четвертий пункту З мотивувальної частини).

Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, передбаченого вимоги до проведення службового розслідування, а також мету такого проведення.

Згідно з пунктом 3 розділу II Пбрядку №608, службове розслідування проводиться для встановлення; неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відтак, проведення службового розслідування сприяє встановленню командуванням військової частини наявності в діях військовослужбовця будь-яких порушень закону або Статуту ЗСУ, а також надає можливість встановити причини вчинення військовослужбовцем будь-якого правопорушення та обставини, які зокрема виключають вину останнього або обтяжують вчинене діяння.

Колегія суддів зазначає, що наслідками прийняття Відповідачем оскаржуваного наказу, є позбавлення Апелянта грошового забезпечення та винагороди на період його лікування. Відтак, Апелянт певен, що хоч даний наказ не є наказом про застосування дисциплінарного стягнення, як про це вказує суд першої інстанції, проте він суттєво випливає на його права та інтереси, у наслідок чого проведення службового розслідування Відповідачем для об`єктивного встановлення усіх обставин та з`ясування думки Апелянта в частині причин його неповернення назад в частину після лікування, було обов`язковим.

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

В той же час, без проведення службового розслідування Відповідачем не встановлено ступеня вини ОСОБА_1 у вчинені дій, які виражені в неповерненні ним назад до місця несення військової служби після лікування. Однак, відповідач не надав належної оцінки рекомендаціям лікаря, які було викладено у довідці ВЛК при свідоцтві про хворобу Апелянта, в частині необхідності надання останньому супроводжуючої особи.

Отже, Відповідачем не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивно розслідування обставин вчиненого правопорушення, у тому числі, встановлення наявності вини Апелянта. Також Відповідачем не вчинено дій, передбачених Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони У країн] від21.11.2017 №608 та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування, а саме сприяння Апелянту у поверненні після лікування назад за місцем несення військової служби, шляхом надання йому супроводжуючої особи, після відмови від якої могло мати місце настання СЗЧ.

Зважаючи на зазначене вище в сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.40 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військову службу і військовий обов`язок» (зі змінами) визначено, що гарантії правового соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захист Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Положеннями частини другої статті 24 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

В той же час, відомостей про повідомлення Відповідачем правоохоронних органів щодо вчинення Апелянтом правопорушення, а саме неповернення назад за місцем несення військової служби, матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що наведені вище обставини свідчать про безпідставність висновку Відповідача про те, що ОСОБА_1 самовільно без будь-яких поважних причин не прибув до військової частини після завершення лікування.

Отже, слід визнати протиправним та скасувати п.9 наказу командора військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2024року №239.

Таким чином, на підставі встановлених обставин та наведених норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку відмовляючи у задоволенні позову, оскільки при формуванні цього висновку судом не було враховано всіх обставин по справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції з прийняттям нового - про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №239 від 05 липня 2024 року, в частині визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 05 липня 2024 року.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Шидловський В.Б.