Справа № 500/2993/25
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 рокуСправа № 500/2993/25 пров. № А/857/26312/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року (суддя Мірінович У.А., м. Тернопіль, повний текст складено 13 червня 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанови від 05.05.2025 у ВП №76957810 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн (далі Постанова).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В доводах апеляційної скарги вказує, що боржником вимоги рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року у справі №500/2211/24 (далі Рішення суду) не виконано ні в частині перерахунку, ні в частині виплати. Перерахунок пенсії проведено із врахуванням розміру, що забезпечує максимальну виплату та із врахуванням обмеження в індексації з 01.03.2023 та 01.03.2024

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України. Судом встановлено, що стягувачу проведено перерахунок його пенсії та нараховано доплату до пенсії, яка облікована в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі). Однак, невиконання судового рішення пенсійним органом в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавчий лист №500/2211/24, виданий 17.12.2024 Тернопільським окружним адміністративним судом (далі Виконавчий лист) щодо зобов`язання ГУПФ провести ОСОБА_1 з 20.03.2024 перерахунок та виплату пенсії без обмеження розміру пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум.

Державним виконавцем Відділу 24.01.2025 відкрито виконавче провадження ВП №76957810 з примусового виконання Виконавчого листа.

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.01.2025 боржника зобов`язано виконати Рішення суду протягом 10 робочих днів, при цьому за результатами виконання повідомити державного виконавця в письмовому вигляді.

ГУПФ листом з додатками від 12.02.2025 повідомило відповідача про те, що Рішення суду виконано. Нараховано доплату пенсії в сумі 519792,58 грн за період з 20.03.2024 по 30.04.2025 та внесено до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Однак, відповідно до пункту 7 розділу ІІ «Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України», затвердженого постановою 3 правління Пенсійного фонду України №21-2 від 31.08.2009, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за №897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 №35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. На сьогоднішній день здійснюється погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, з датою набрання ними законної сили включно по 19.11.2020, а тому ним здійснено ті заходи виконання рішення суду, які входять у його повноваження.

05.05.2025 старшим державним виконавцем Відділу винесено Постанову про накладення штрафу ВП №68395748, якою за невиконання Рішення суду, на підставі якого видано Виконавчий лист, на боржника - ГУПФ, на користь держави у розмірі 5100,00грн. Зокрема, відповідач дійшов висновку, що станом на 05.05.2025 боржником не надано документального підтвердження повного виконання Рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України cудове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частин другої-третьої статті 14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що накладення штрафу за невиконання судового рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Верховний Суд у постанові від 15 травня 2020 року у справі №812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Як встановлено вище, боржник згідно з виданим Виконавчим листом був зобов`язаний здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження розміру пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання Рішення суду ГУПФ провів перерахунок пенсії позивача, розмір якої з 20.03.2024 становить 74597,11 грн, з 01.03.2025 становить 76097,11 грн. Нараховано доплату пенсії в сумі 519792,58 грн за період з 20.03.2024 по 30.04.2025 та внесено до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Тобто, відповідачем в межах обумовленого в цій справі спірного періоду проведено перерахунок пенсії позивачу згідно з Рішенням суду.

Із врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період дії воєнного стану» (далі Постанова №1) розмір пенсії з 01.05.2025 складає 76097,11 грн, сума перевищення понад 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність становить 52487,11 грн. (76097,11 грн. 23610,00 грн.). До частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, яківтратили працездатність, 0,5, тобто 2361,00*05 = 1180,50 грн. До частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, 0,4, тобто 4722,00*0,4 = 1888,80 грн. До частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, 0,3, тобто 9444,00*0,3 = 2833,20 грн. До частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, яківтратили працездатність, 0,2, тобто 9444,00*0,2 = 1888,80 грн. До частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, 0,1, тобто 26516,11 (52487,11 - 2361,00 - 4722,00 - 9444,00 - 9444,00)*0,1 = 2651,61грн. Отже, до виплати 23610,00 + 1180,50 + 1888,80 + 2833,20 + 1888,80 + 2651,61= 34052,91 грн. Враховуючи вказане, розмір пенсії до виплати складає 34052,91 грн.

Досліджуючи підстави такого обмеження, суд апеляційної інстанції встановив, що воно відбулось у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови №1.

Так, відповідно до статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (далі Закон №4059-IX) 03.01.2025 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №1, якою установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 р. №379/95-ВР "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:

- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;

- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4

- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;

- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;

- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.

Постанова набрала чинності з дня опублікування та застосовується з 01.01.2025.

На виконання вказаної Постанови №1 відповідачем з 01.05.2025 проведено позивачу відповідний перерахунок пенсії та застосовано передбачені нею коефіцієнти пониження.

Слід зауважити, що вказаний перерахунок має окремі правові та фактичні підстави, які не були предметом розгляду у справі №№500/2211/24. Правомірність обмеження пенсії позивача максимальним розміром на підставі Постанови №1, не була предметом дослідження у вказаній справі, оскільки така була прийнята вже після ухвалення судового рішення.

Отже, державний виконавець помилково пов`язує здійснення пенсійним органом перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2025 на підставі Постанови №1 з виконанням Рішення суду у справі №500/2211/24.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ГУПФ проведено відповідний перерахунок пенсії позивача на виконання Рішення суду. Разом з тим, подальша зміна правового регулювання щодо виплати пенсій, розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, у зв`язку із набранням чинності Постанови №1, не може свідчити про невиконання після 01.01.2025 боржником Рішення суду.

Оцінюючи доводи сторін в частині доплати за період з за період з 20.03.2024 по 30.04.2025 в сумі 519792,58 грн, яка включена в реєстр, виплата за яким буде проведена при наявності фінансування з Державного бюджету, слід зазначити наступне.

Згідно з частинами першою-другою статті 23 Бюджетного кодексу України (далі БК) будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 20, 23 статті 116 БК порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, здійснення платежів за рахунок бюджетних коштів без реєстрації бюджетних зобов`язань, за відсутності підтвердних документів чи при включенні до платіжних документів недостовірної інформації, а також безпідставна відмова у проведенні платежу органами Казначейства України.

Підпунктом 4 пункту 4 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 (далі Положення) передбачено, що Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до закону, забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат і соціальних послуг, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України.

За змістом підпункту 4 пункту 4 Положення, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання, здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інші виплати, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, в межах обсягів фінансування цих виплат.

Таким чином, з аналізу наведених вище правових норм вбачається, що пенсійні виплати здійснюються Головними управліннями Пенсійного фонду України, в тому числі і позивачем, виключно за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат територіальними органами Пенсійного фонду України не має. Фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення територіальним органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Втім, як зазначалось пенсійним органом в позові, на сьогоднішній день здійснюється погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, з датою набрання ними законної сили включно по 19.11.2020.

Зважаючи на наведене, виділення коштів із державного бюджету на фінансування бюджетної програми на фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України, тому у діях ГУПФ відсутні ознаки вини та умислу щодо невиконання у повному обсязі Рішення суду, як умови притягнення особи до відповідальності та накладення, у цьому випадку, штрафу.

Крім того, інформація про Рішення суду включена пенсійним органом до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, що свідчить про те, що позивач в межах своєї компетенції вчинив дії для забезпечення нарахування та виплати ОСОБА_1 на виконання Рішення суду відповідної суми заборгованості, проте її невиплата зумовлена виключно відсутністю необхідних бюджетних асигнувань, які мали б бути виділені з державного бюджету на цю мету.

При цьому, невиконання судового рішення ГУПФ в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у розглядуваному випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Відповідачем не надано оцінки наявності поважних причин непроведення позивачем виплати заборгованості ОСОБА_1 та вжиття пенсійним органом заходів щодо виділення бюджетних коштів для здійснення відповідної виплати, не встановлено вини та умислу щодо невиконання Виконавчого листа повному обсязі.

Аналізуючи наведені правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що ГУПФ виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання Рішення суду, однак не змогло здійснити виплату нарахованої доплати у розмірі 519792,58 грн у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування, що свідчить про відсутність підстав для накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.

За наведених обставин, суду апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що винесена державним виконавцем Постанова, якою накладено штраф на ГУПФ у розмірі 5100 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 268, 287, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич

Повне судове рішення складено 04.09.2025.