Справа № 260/4124/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/4124/24 пров. № А/857/21494/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року у справі №260/4124/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Дору Ю. Ю.,

час ухвалення рішення 18 липня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача- Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 червня 2024 року №28 - РС в частині його призначення на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 ; визнати протиправними та скасувати п.3, п.3.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій службі) №172 в частині його виключення з 16 червня 2024 року із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення; поновити його з 16 червня 2024 року на посаді начальника радіостанції взводу зв`язку командного пункту роти зв`язку управління військової частини НОМЕР_1 ; допустити негайне виконання рішення суду в частині його поновлення з 16 червня 2024 року на посаді начальника радіостанції взводу зв`язку командного пункту роти зв`язку управління військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пп.1.9 п.1 наказу командира НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 ( по особовому складу) від 09 червня 2024 року №28 РС в частині призначення молодшого сержанта ОСОБА_1 на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 . Визнано протиправними та скасовано пп.3.1 п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій службі) №172 в частині виключення молодшого сержанта ОСОБА_1 з 16 червня 2024 року із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Поновлено молодшого сержанта ОСОБА_1 з 16 червня 2024 року на посаді начальника радіостанції взводу зв`язку командного пункту роти зв`язку управління військової частини НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади. У разі вибуття до нового місця служби військовослужбовця, після надходження витягу відповідного наказу військовослужбовець, після здавання посади, виключається зі списків особового складу. Переміщення здійснюються без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення. Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди. Вказує, що доводи позивача про обов`язковість подання військовим рапорту про його згоду на переведення переміщення на нове місце військової служби є безпідставними, оскільки згідно з положеннями чинного законодавства такої згоди військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом по мобілізації у зв`язку із службовою необхідністю, для переміщення не потрібно. З врахуванням наведеного вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01 березня 2022 року перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника радіостанції взводу зв`язку командного пункту роти зв`язку управління військової частини НОМЕР_1 у званні молодший сержант, ВОС 420 радіо- та супутникового зв`язку, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 №294 від 09 березня 2022 року та копією його військового квитка наявного у матеріалах справи. Згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 від 27 лютого 2023 року позивач є ветераном війни та учасником бойових дій.

16 червня 2024 року до відома позивача було доведено витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій службі) №172, згідно з яким такий на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по особовому складу) від 09 червня 2024 року №28 РС призначений на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , НОМЕР_5 , вважати такого, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби.

Ухвалою суду про відкриття провадження в адміністративній справі від 27 червня 2024 року відповідача зобов`язано надати суду всі докази, які були підставою для прийняття оскаржуваних наказів. Однак відповідачем вимоги суду щодо надання зазначених доказів виконано не було та такі суду не надані. Зазначене позбавляє можливостей суд встановити підстави, які слугували прийняттю рішення відповідачем про переведення позивача на нижчу посаду - посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , НОМЕР_5 , про що зазначено у самому наказі командира військової частини НОМЕР_1 ( по особовому складу) від 09 червня 2024 року №28 РС та що не заперечується відповідачем, яка не є основною або спорідненою військово обліковій спеціальності позивача.

Згідно з записами у військовому квитку ОСОБА_1 його основна військово-облікова спеціальність набута під час проходження строкової служби та проходження відповідного спеціального навчання в період з 08 липня 2022 року по 05 серпня 2022 року 420 радіо- та супутникового зв`язку і саме за цією спеціальністю на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 березня 2022 року №34 його було призначено на посаду начальника радіостанції взводу зв`язку командного пункту роти зв`язку управління військової частини НОМЕР_1 .

Матеріалами справи підтверджується, що позивач у період з 08 липня 2022 року по 05 серпня 2022 року в період введення в дію воєнного стану, пройшов спеціальну підготовку за ВОС 420, неодноразово нагороджувався за високий професіоналізм.

Відповідачем не надано суду доказів того, що за час виконання обов`язків військовослужбовця до позивача застосовувалися заходи дисциплінарного впливу, чи стосовно нього приймалось будь - яке рішення щодо невідповідності займаній посаді, щоб могло слугувати підставою для переведення його на іншу не основну та не споріднену посаду.

Натомість, судом встановлено, що за спеціальністю стрілець третього класу у позивача відсутня професійна компетентність, будь- якої підготовки (перепідготовки) за цією спеціальністю він не проходив, ним не набуто за вказаною спеціальністю будь якого професійного досвіду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 червня 2024 року №28 РС щодо призначення ОСОБА_1 на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 та прийнятий на його підставі наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій службі) №172 в частині виключення молодшого сержанта ОСОБА_1 з 16 червня 2024 року із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відповідачем порушено вимоги п.83 Положення №1153/2008, а тому враховуючи приписи ст.19 Конституції України, для належного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді, а саме: на посаді начальника радіостанції взводу зв`язку командного пункту роти зв`язку управління військової частини НОМЕР_1 . Щодо вимоги позивача про звернення рішення суду до негайного виконання в частині поновлення молодшого сержанта ОСОБА_1 з 16 червня 2024 року на посаді начальника радіостанції взводу зв`язку командного пункту роти зв`язку управління військової частини НОМЕР_1 , то у задоволенні такої вимоги відмовлено, оскільки позивач станом на час розгляду справи не звільнений та проходить службу.

Колегія суддів з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції щодо підставності задоволених позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

За змістом ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до ч.1,2,4,6 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно правовими актами .

Серед видів військової служби поряд з іншими розрізняють військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан- це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і станом на теперішній час.

Указом Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено та розпочато проведення загальної мобілізації.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За змістом ч.4 ст.6 Закону №2232-ХІІ порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.

Спеціальними нормами, які регулюють проходження військової служби є Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008.

Цим положенням визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Розділом IV «Призначення на посади та звільнення з посад» Положення №1153/2008 регламентовані питання призначання на посади, звільнення з посад, а також питання переміщення військовослужбовців по службі в межах однієї військової частини або різних військових частин, у тому числі в умовах особливого періоду та військового стану, граничні строки перебування на посадах, компетенція посадових осіб щодо видання відповідних наказів.

Згідно з абз.2 п.257 Положення №1153/2008 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

За змістом п.12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п.82 Положення призначення військовослужбовців на посади здійснюється:

1) на вищі посади - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби); для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; за сімейними обставинами - на особисте прохання; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах; у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій; у разі відсутності можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням по службі - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;

3) на нижчі посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування; за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад; за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад;

4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання;

5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді;

6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану;

7) у зв`язку зі звільненням осіб сержантського і старшинського складу, які займали посади офіцерського складу;

8) у зв`язку з призначенням на посади, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, - на особисте прохання за рішенням посадової особи, до повноважень якої належить призначення на посади відповідно до переліку посад, що можуть бути заміщені такими військовослужбовцями, який визначається Міністерством оборони України;

9) у разі запровадження нового військового звання.

Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад (тарифний розряд).

Призначення військовослужбовців на інші посади також здійснюється у випадках, передбачених пунктами 102 і 104 цього Положення.

Відповідно до п.83 Положення військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби, рівня їх професійної компетентності, особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка). Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 01 березня 2022 року перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника радіостанції взводу зв`язку командного пункту роти зв`язку управління військової частини НОМЕР_1 у званні молодший сержант, ВОС 420 радіо- та супутникового зв`язку.

При цьому, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 червня 2024 року №28 РС позивач призначений на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , ВОС 100915, вважати такого що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ні у наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 червня 2024 року №28 РС, ні у відзиві на позовну заяву не зазначено причини переведення позивача на нижчу посаду, а є тільки покликання на абз.2 п.257 Положення №1153/2008, згідно з яким для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Разом з тим, згідно з п.83 Положення для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду.

Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, військовий квиток ОСОБА_1 сторінка 25 містить відмітку про те, що з 30 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року позивач пройшов навчання за програмою базової загальної військової підготовки та отримав спеціальність стрілець третього класу, однак враховуючи, що таке навчання тривало один день, суд правильно оцінив, що таке навчання, як відповідна підготовка (перепідготовка) за новою військово-обліковою спеціальністю належно не здійснювалося.

Крім того, відповідачем не спростовано покликань позивача щодо того, що будь якого навчання за цією спеціальністю він не проходив, а відмітка була зроблена на вимогу командира роти зв`язку управління військової частини НОМЕР_1 «надати військовий квиток» ОСОБА_2 , як і не спростовано тієї обставини, що у військовому квитку позивача зроблена відмітка про набуття другої ВОС стрільця третього класу в той період коли штатним розписом військової частини НОМЕР_1 в роті зв`язку не було передбачено штатної одиниці - стрілець.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано суду доказів того, що за час виконання обов`язків військовослужбовця до позивача застосовувалися заходи дисциплінарного впливу, чи стосовно нього приймалось будь - яке рішення щодо невідповідності займаній посаді, щоб могло слугувати підставою для переведення його на іншу не основну та не споріднену посаду, разом з тим, судом встановлено, що за спеціальністю стрілець третього класу у позивача відсутня професійна компетентність, будь-якої підготовки (перепідготовки) за цією спеціальністю він не проходив, ним не набуто за вказаною спеціальністю будь-якого професійного досвіду.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 червня 2024 року №28 РС щодо призначення ОСОБА_1 на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 та прийнятий на його підставі наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій службі) №172 в частині виключення молодшого сержанта ОСОБА_1 з 16 червня 2024 року із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відповідачем порушено вимоги п.83 Положення №1153/2008, а тому враховуючи приписи ст.19 Конституції України, для належного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді, а саме: на посаді начальника радіостанції взводу зв`язку командного пункту роти зв`язку управління військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року у справі №260/4124/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 04 вересня 2025 року.