Справа № 400/4046/25
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/4046/25

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Дерев`янко Л.Л.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту:09.07.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Дніпропетровській області, ГУПФ України в Миколаївській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії №31 від 21 квітня 2025 року;

- зобов`язання ГУПФ України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком періоди навчання з 01 вересня 1981 року по 04 липня 1985 року, військової служби з 05 серпня 1981 року по 14 листопада 1991 року, роботи з 10 січня 1992 року по 04 серпня 1992 року та з 05 серпня 1992 року по 20 квітня 1993 року відповідно до вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10 січня 1992 року, а також період роботи в державній установі (далі ДУ) "Снігурівська виправна колонія (№5)" з 01 липня 2003 року по 31 серпня 2018 року у подвійному розмірі та у зв`язку з цим повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 12 квітня 2025 року з урахуванням висновків суду по даній справі.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що в квітні 2024 року він звернувся до органу Пенсійного фонду України с заявою про призначення пенсії, але ГУПФ України в Дніпропетровській області було прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з тим, що при розрахунку стажу роботи позивача до стажу не включено певні періоди роботи. Позивач вважав, що не включення до стажу періоду навчання та військової служби у зв`язку з відсутністю у органів Пенсійного фонду України інформації про нездійснення іншою державою (РФ) пенсійних виплат є протиправним, оскільки позивач не отримує та не отримував жодних пенсійних виплат на території та згідно законодавства інших країн, у тому числі тих, з якими Україна та її уповноважені органи припинили обмін інформацією. Також, позивач не погодився з неврахуванням періодів його роботи, відомості про які містяться у вкладиші до трудової книжки, а не в трудовій книжці, оскільки він не має нести негативних наслідків за неналежне ведення документу про трудову діяльність підприємством, на якому він працював. Крім того, позивач вважає, що період його роботи в ДУ "Снігурівська виправна колонія (№5)" має бути розрахований у подвійному розмірі, оскільки в цій установі утримувалися та лікувалися засуджені чоловіки, хворі на туберкульоз, у тому числі й на активну форму туберкульозу, тобто фактично установа виконувала функції інфекційного закладу охорони здоров`я, призначеного для надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим, хворим на туберкульоз, а тому відносилась до інфекційних лікувальних закладів. Отже, позивач вважає рішення відповідача 2 протиправним, просить позов задовольнити.

Відповідач ГУПФ України в Дніпропетровській області, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідач ГУПФ України в Миколаївській області, позов не визнав, вказуючи, що органом Пенсійного фонду України правомірно при розрахунку стажу позивача не взято до уваги період навчання та військової служби позивача в РФ, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді від 13 березня 1992 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2023 року №639 "Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" (далі Постанова №639) дію Угоди між Урядом України та урядом російської федерації про трудову діяльність та соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14 січня 1993 року, припинено. На сьогодні двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного законодавства між Україною та російською федерацією не укладено. Отже, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РСФСР по 31 грудня 1991 року. Також, ГУПФ України в Миколаївській області наголошувало, що оскільки позивачем не дотримано вимог, передбачених п.2 ст. 24-1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі Закон №1058-IV), тому відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1981 року по 04 липня 1985 року та військової служби з 05 серпня 1981 року по 14 листопада 1991 року. ГУПФ України в Миколаївській області стверджувало, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу Позивача періодів роботи згідно із вкладишем до трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки вкладиш без трудової книжки є недійсним. Що стосується пільгового порядку обчислення стажу роботи, то за період з 01 січня 2004 року законодавство, що діяло раніше, застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Просить у задоволенні позову відмовити.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Миколаївській області, ГУПФ України в Дніпропетровській області задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії №31 від 21 квітня 2025 року.

Зобов`язано ГУПФ України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком періоди навчання з 01 вересня 1981 року по 04 липня 1985 року, військової служби з 05 серпня 1981 року по 14 листопада 1991 року, а також зарахувати у подвійному розмірі період роботи в ДУ "Снігурівська виправна колонія (№5)" з 01 липня 2003 року по 31 серпня 2018 року та у зв`язку з цим повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 12 квітня 2025 року з урахуванням висновків суду по даній справі.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 000 грн.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Дніпропетровській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди навчання та військової служби, оскільки не виконані умови п.2 ст. 24-1 Закону №1058-IV, періоди роботи згідно вкладиша до трудової книжки НОМЕР_1 , без трудової книжки не дійсні. У зв`язку з вищезазначеним право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відсутнє.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Дніпропетровській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

12 квітня 2025 позивач звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

З урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1), органом, що приймав рішення за заявою позивача, визначено ГУПФ України в Дніпропетровській області.

21 квітня 2025 року ГУПФ України в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення №31 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

За висновком органу Пенсійного фонду України у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058-IV в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. Такого висновку ГУПФ України в Дніпропетровській області дійшов, оскільки до страхового стажу за доданими документами не зараховані періоди навчання та військової служби, оскільки не виконані умови п.2 ст. 24-1 Закону №1058-IV, періоди роботи згідно вкладиша до трудової книжки НОМЕР_1 , без трудової книжки не дійсний.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що диплом НОМЕР_2 , виданий 05 липня 1985 року, реєстраційний номер 0741 є належним підтвердженням періоду навчання у вищому навчальному закладі з 01 вересня 1981 року по 04 липня 1985 року.

Суд першої інстанції зазначив, що на час роботи позивача в Російській федерації Україна була учасником угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних правовідносин. Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідач повинен перевірити зазначений трудовий стаж, набутий позивачем на території будь-якої з держав учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації, з урахуванням положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе, в тому числі Україна, яка була чинна на момент отримання позивачем спірного страхового стажу. У даному випадку орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача.

Враховуючи зазначене вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення ГУПФ України в Дніпропетровській області в частині відмови з зарахуванні до стажу позивача періодів навчання та військової служби є протиправним.

Суд першої інстанції враховував сталу позицію Верховного Суду, щодо відсутності вини пенсіонера за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, оскільки такі допущені адміністрацією підприємства. Водночас за обставинами даної справи відсутня трудова книжка як така, що не може вважатися формальним недоліком. При цьому, будь-яких довідок, додаткових документів за період з 10 січня 1992 року по 04 серпня 1992 року та з 05 серпня 1992 року по 20 квітня 1993 року не надано. Таким чином, за відсутності достатніх доказів трудової діяльності позивача в зазначений період, у ГУПФ України в Дніпропетровській області були відсутні правові підстави для зарахування такого стажу.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що передбачене ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Враховуючи, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем рішення про неврахування до стажу позивача, що дає право на оформлення пенсії за віком, періоду навчання з 01 вересня 1981 року по 04 липня 1985 року, періоду військової служби з 05 серпня 1981 року по 14 листопада 1991 року, а також зарахування до стажу роботу періоду роботи з 01 липня 2003 року по 31 серпня 2018 року в одинарному розмірі прийнято необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ч.1 ст. 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (абзац 5 частини 1 статті 40 Закону №1058-IV).

Частиною 4 ст. 42 Закону №1058-IV передбачено, що за бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Відповідно ч.3 ст. 44 Закону №1058-IV визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 за №1566/118461.1 (далі Порядок №22-1).

Згідно абз.2 пп.3 п.2.1 Порядку №22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно п.2.10 Порядку №22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Водночас, згідно п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно ч.3 ст. 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Пунктом 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або державними архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

З аналізу вищезазначеного вбачається, що роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у відповідних первинних документах за відповідний період.

Враховуючи вищевикладені правові норми, колегія суддів зазначає, що при зверненні особи із заявою про призначення пенсії, а також поданні особою документів, що підтверджують відомості про трудовий стаж та заробітну плату, пенсійний орган у першу чергу має здійснити дії відповідно до п.4.2 Порядку №22-1, а у разі виникнення сумніву щодо обґрунтованості та достовірності поданих документів перевірити їх у визначеному законом порядку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що 13 березня 1992 року Україною, Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою підписано Угоду про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно ст. 6 Угоди від 13 березня 1992 року призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).

Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі №345/9/17.

При цьому, ст. 11 Угоди було передбачено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації.

Колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Як вбачається з оскаржуваного рішення пенсійного фонду до страхового стажу позивача періоду навчання з 01 вересня 1981 року по 04 липня 1985 року та військової служби з 05 серпня 1981 року по 14 листопада 1991 року обґрунтовано не дотриманням вимог, передбачених п.2 ст. 24-1 Закону № 058-VI.

Статтею 24-1 Закону №1058-VI передбачено, що періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до диплому НОМЕР_2 , позивач в 1981 році вступив до Саратовського вищого воєнно командного училища і в 1985 році закінчив повний курс цього училища.

Відповідно ст. 24 Закону №1058-VI періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом №1058-VI (тобто до 01 січня 2004 року), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

До 01 січня 2004 періоди навчання за денною формою здобуття освіти у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі зараховуються до стажу роботи (п."д" ст. 56 Закону №1788-ХІІ).

Періоди навчання можуть зараховуватися до стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці, якщо підставою для внесення записів до трудової книжки про зарахування на навчання та відрахування з навчання зазначено реквізити відповідних наказів або реквізити документа про освіту (диплом, свідоцтво тощо) номер та дата видачі.

Колегія суддів зазначає, що періоди навчання підтверджуються і дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Крім того, відповідно п.8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального курсу або окремих його етапів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що диплом НОМЕР_2 , виданий 05 липня 1985 року, реєстраційний номер 0741 є належним підтвердженням періоду навчання у вищому навчальному закладі з 01 вересня 1981 року по 04 липня 1985 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність зарахування до стажу періодів військової служби позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з архівних довідок центрального архівного відділу Національної гвардії України: №82-864 від 15 травня 2025 року, в якій викладена інформація про грошове забезпечення позивача за період служби у військових частинах 7445, 6729 з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року; №82-863, яка підтверджує, що позивач проходив військову службу у період з 12 серпня 1985 року по 14 листопада 1991 року. Вислуга років в Радянській армії 10 років 03 місяці 09 днів.

Відповідно пп."в" абз.3 ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З урахуванням положень Угоди, Закону №1788-ХІІ та Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зарахування періодів військової служби до. страхового стажу.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність зарахування до стажу, необхідного для призначення пенсії, періоду його роботи в ДУ "Снігурівська виправна колонія (№5)" у подвійному розмірі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України від 27 січня 2010 року №05.03-18-54/973 "інфекційний заклад (відділення) " є заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.

Відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення " робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Пунктом 1 Переліку закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Державного департаменту з питань виконання покарань від 24 грудня 2004 року №247, який був чинний до 09 квітня 2013 року, до лікарняних закладів та лікувально-профілактичних закладів особливого типу віднесено спеціалізовані - туберкульозна лікарня. Цим же переліком визначено, що лікарня є медичним закладом, призначеним для надання спеціалізованої (вторинної) лікувально-профілактичної допомоги хворим. Лікарня, де хворим надається стаціонарна медична допомога за однією лікарською спеціальністю, називається спеціалізованою. Лікарня може мати у своєму складі поліклініку (амбулаторію, амбулаторно-профілактичні відділення).

На підставі наказу МВС УРСР від 27 червня 1983 року №0119 виправно-трудова колонія (№5) (установа ІН 316/5 УВС Миколаївського облвиконкому) з 01 липня 1983 року перепрофільована в установу виконання покарань для утримання засуджених чоловіків, хворих закритими формами туберкульозу легень з лімітом наповнення 600 чоловік, у тому числі стаціонару на 100 ліжок, з направленням хворих засуджених на лікування в ВТК №5 зі слідчих ізоляторів і виправно-трудових колоній у відповідності з вимогами наказу МВС УРСР №0230-1980 року та за нарядами медичного управління МВС УРСР.

Переліком спеціалізованих установ та міжобласних лікарень УВП, до яких направляються засуджені, хворі на туберкульоз, затвердженим Наказом МВС України від 11 жовтня 1994 року №556, установа ІН 316/5 УМВС України в Миколаївській області визначена як спеціалізована установа, в яку направляються на лікування чоловіки, хворі на активну форму туберкульозу, які підлягають триманню на загальному та посиленому режиму ув`язнення та неповнолітні чоловічої статті, хворі на активну форму туберкульозу. Аналогічне визначення установи було зазначено у Переліку, затвердженому наказом МВС України №836 від 03 грудня 1996 року.

На підставі наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №165 від 29 листопада 1999 року "Про введення в дію нових найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України " установа ІН-316/5 перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5).

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 02 квітня 2009 року №59 Снігурівську виправну колонію №5 УДДУ у Миколаївській області перейменовано у спеціалізовану туберкульозну лікарню середнього рівня безпеки.

Згідно наказу Державного Департаменту України з питань виконання покарань №157 від 14 липня 2009 року "Про організаційно-штатні посади " введено в дію нове найменування Снігурівська виправна колонія Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), планове наповнення 610 осіб.

Наказом Державної пенітенціарної служби України №427 від 18 червня 2012 року "Про організаційні штатні питання по установах виконання покарань, їх підприємствах та слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби в Миколаївській області "Снігурівська виправна колонія №5 Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5) реорганізована у Снігурівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5) й значиться як спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз).

Згідно наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №165 від 29 листопада 1999 року Про введення в дію нових найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України установа ІН - 316/5 перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5 ).

Згідно наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №200 від 01 вересня 2000 року "Про введення в дію новий найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України", Снігурівська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5), перейменована в Снігурівську виправну колонію Миколаївської області (№5) на правах лікувальної, загального режиму , планове наповнення 1 450 осіб ( у тому числі - міжобласна туберкульозна лікарня на 340 ліжок), чоловіча.

Згідно наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №28 від 12 лютого А2004 року "Про організаційно-штатні питання", вводиться в дію нове найменування Снігурівська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5), - лікувальний заклад середнього рівня безпеки ( для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз),планове наповнення 1250 осіб. Згідно наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №59 від 02.04.2009 року "Про організаційно-штатні посади" вводиться в дію нове найменування Снігурівська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня середнього рівня безпеки ( для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), планове наповнення-610 осіб.

Згідно наказу Державної пенітенціарної служби України №427 від 18 червня 2012 року "Про організаційно-штатні питання по установах виконання покарань, їх підприємствах та слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби в Миколаївській області" Снігурівська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), планове наповнення-530 осіб (у тому числі дільниця слідчого ізолятора) перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5) - спеціалізовану туберкульозну лікарню, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз) середньоспискова чисельність - 510 осіб( у тому числі дільниця слідчого ізолятора).

Згідно наказу Державної пенітенціарної служби України №427/ОД від 05 серпня 2014 року "Про організаційно-штатні питання" Снігурівська виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5), - спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз) середньоспискова чисельність - 510 осіб ( у тому числі арештний дім при установі та дільниця слідчого ізолятора) перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5), - спеціалізовану туберкульозну лікарню, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), середньоспискова чисельність - 410 осіб (у тому числі арештний дім при установі та дільниця слідчого ізолятора).

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 15 грудня 2016 року №3679/3/5 Снігурівська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5), - спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), середньоспискова чисельність - 410 осіб( у тому числі арештний дім при установі та дільниця слідчого ізолятора) перейменована в державну установу Снігурівська виправна колонія (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня.

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 31 серпня 2018 року №3353/к державна установа "Снігурівська виправна колонія (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня" перейменована в державну установу Снігурівська виправна колонія (№5)".

Таким чином, з липня 1983 року у Снігурівській виправній колонії №5 утримуються та лікуються засуджені чоловіки, хворі на туберкульоз, у тому числі й на активну форму туберкульозу, тобто фактично установа виконує функції інфекційного закладу охорони здоров`я, призначеного для надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим, хворим на туберкульоз, а тому відноситься до інфекційних лікувальних закладів.

Відповідно до ст. 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що редакція ст. 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує відповідні приписи ст. 60 Закону №1788-ХІІ та не зупиняє їх. Таким чином, передбачене ст.60 Закону №1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV.

Отже, ДУ "Снігурівська виправна колонія (№5)" є інфекційним закладом в розумінні ст. 60 Закону №1788-XII.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів зазначає, що стаж роботи позивача в інфекційному закладі охорони здоров`я рахується з 01 липня 2003 року по 31 серпня 2018 року має бути зарахований у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону №1788-XII.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.