Справа № 160/22015/25
Суддя: Ремез Катерина Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
30.07.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, в якій позивач просить суд:
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що позивачу ОСОБА_1 належить Комплекс розташований за адресою АДРЕСА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.2005 приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Плохою Г.О. за реєстром № 1438, та зареєстрованого в Комунальному підприємстві „Криничанське бюро технічної інвентаризації за реєстром № 4 в реєстровій книзі за № 4 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9679423 від 27.01.2006), реєстраційний номер 439012.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про особисте селянське господарство" до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.
Відповідно до рішення засновника Селянсько-фермерського господарства «Свято Нікольське» № 1 від 14.11.2001 головою СФГ «Свято-Нікольське» призначено Нарижного Олександра Григоровича.
Відповідно до акту приймання-передачі від 12.05.2014 до СФГ «Свято Нікольське» переданий свинокомплекс за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Українка, вул. Дорожна, буд. № 1-а, на підставі розпорядження №11/05 від 11.05.2014 голови СФГ «Свято-Нікольське» призначено Нарижного Олександра Григоровича.
Отже, належні позивачу приміщення свинокомплексу за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Українка, вул. Дорожна, буд. № 1-а, використовуються СФГ «Свято-Нікольське», засновником та головою якого є позивач.
Так, згідно ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді К.І.Ремез.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
13.08.2025 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що за даними інформаційної системи податкового органу ОСОБА_1 є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, перебуває на обліку в ГУ ДПС (Дніпровський район м. Дніпро) та є власником об`єкту нежитлової нерухомості: комплекс загальною площею 8861,2 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , дата набуття права власності 05.08.2014, частка власності 1/2.
Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 є власником об`єкту нежитлової нерухомості: комплекс загальною площею 8861,2 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , дата набуття права власності 05.08.2014, частка власності 1/2.
Дані інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не містять інформації щодо належності об`єкту до будівлі сільськогосподарського призначення. Визначення належності будівлі до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з ДК 018-2000.
Органом, який надає висновок щодо класифікації та функціонального призначення об`єктів нерухомості є Державна інспекція архітектури та містобудування України (центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
Використання нежитлової будівлі у сільськогосподарській діяльності та відсутність у ОСОБА_1 висновку Державної інспекції архітектури та містобудування України щодо класифікації та функціонального призначення об`єкта нерухомості не класифікують зазначений об`єкт сільськогосподарського призначення.
Належний ОСОБА_1 комплекс загальною площею 8861,2 кв. не відноситься до вищенаведеного переліку до групи «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.
Для застосування до позивача податкової преференції, передбаченої абз. «ж» пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ, необхідно, щоб об`єкт нерухомості належав до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Отже, пільга передбачена абз. «ж» пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ може бути застосована до конкретного виду об`єктів нерухомості, а не до будь-яких, що використовуються в сільськогосподарській діяльності.
19.08.2025 через підсистему «Електронний суд» позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій підтримав позовні вимоги.
Згідно положень статті 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником об`єкту нерухомого майна - комплексу загальною площею 8861,2 кв. м., за адресою: Дніпропетровська обл., Кам`янський р-н, село Українка, вул. Дорожна, будинок 1а, дата набуття права власності 05.08.2014, частка власності 1/2, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.2005 приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Плохою Г.О. за реєстром № 1438, та зареєстрованого в Комунальному підприємстві „Криничанське бюро технічної інвентаризації за реєстром № 4 в реєстровій книзі за № 4 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9679423 від 27.01.2006), реєстраційний номер 439012.
Зазначений об`єкт нерухомості позивач використовує при здійсненні діяльності сільгоспвиробника - Селянсько-фермерського господарства «Свято Нікольське» засновником та головою якого є ОСОБА_1 .
Відповідно до рішення засновника Селянсько-фермерського господарства «Свято Нікольське» №1 від 14.11.2001, головою СФГ «Свято-Нікольське» призначено Нарижного Олександра Григоровича.
Відповідно до акту приймання-передачі від 12.05.2014 до СФГ «Свято Нікольське» переданий свинокомплекс за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Українка, вул. Дорожна, буд. № 1-а, на підставі розпорядження №11/05 від 11.05.2014 голови СФГ «Свято-Нікольське» призначено Нарижного Олександра Григоровича.
Зазначене податкове повідомлення-рішення було винесено у зв`язку з тим, що вищевказаний об`єкт нерухомого майна не належить до будівель сільськогосподарського призначення, а отже положення абз. «ж» пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не були застосовані.
Незгода із податковим повідомленням-рішенням стало підставою для звернення до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
Статтею 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з вказаним Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з вказаним Кодексом.
Згідно з статтею 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
За змістом пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Суд зазначає, що надані позивачем документи (акт приймання-передачі основних засобів від 12.05.2014, акт введення в експлуатацію основних засобів від 12.05.2024, податкова звітність) підтверджують факт передачі об`єкту нерухомості комплексу, загальною площею 8861,2 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 (свинарник), та використання його у господарській діяльності (вирощування свіней).
Фермерське господарство, в розумінні частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 № 973-IV, є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про особисте селянське господарство" до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Суд зауважує, що позивачем надано повні, змістовні та логічні пояснення на підтвердження позовних вимог.
Доводи відповідача суд відхиляє, оскільки вони неконкретизовані, не містять зауважень щодо наданих позивачем пояснень та документів, та зводяться до цитування норм законодавства та вільного їх трактування.
Відтак, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволення.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
У той же час, ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.
Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно положень частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з пунктами 1, 2 частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
З огляду на те, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем за подачу адміністративного позову до суду, в розмірі 2968,51 грн підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.
Суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем до стягнення, співмірний із обсягом наданої правничої допомоги.
Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
З огляду на задоволення позову у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез