Справа № 420/4121/25
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4121/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України, в якій просить:

- визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту на звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, ОСОБА_2 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у нього виникла необхідність у звільненні з військової служби, у зв`язку з чим в серпні 2024 року подав рапорт до відповідача. Вказує, що 09.09.2024 року отримав від відповідача відповідь щодо результатів розгляду рапорту у вигляді резолюції згідно якої позивачу відмовлено у звільненні, у зв`язку із відсутністю підстав для звільнення, оскільки дружина позивача особа з інвалідністю ІІІ групи, а на переконання відповідача постійний сторонній догляд можливий лише за особами з інвалідністю І та ІІ групи. Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не належного розгляду рапорту, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає про відсутність протиправної бездіяльності, оскільки рапорт про звільнення розглянуто. Також зазначає, що позивач здійснив самовільне залишення військової частини, а законодавство забороняє звільнення військовослужбовця, який вчинив СЗЧ до завершення розслідування та вирішення питання про відповідальність.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

В серпні 2024 року звернувся із рапортом до командира ВЧ НОМЕР_1 про звільнення за сімейними обставинами на підставі частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

09.09.2024 року позивач отримав відповідь від Командира ВЧ НОМЕР_1 , щодо результатів розгляду рапорту у вигляді резолюції на рапорті, що не заперечується відповідачем.

Позивач вважаючи бездіяльність відповідача, яка виразилась у неналежному розгляді рапорту, звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, оцінивши надані докази та приписи діючого законодавства суд приходить до наступних висновків.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульований Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (зі змінами) (далі - Положення № 1153).

Відповідно до абзаців 2 та 3 пункту 12 Положення №1153, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із пунктом 225 Положення №1153, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з п. 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитись з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559, затверджений Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі - Порядок №531), який набрав чинності 08.08.2024. Порядок №531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.

Пунктом 2 розділу І Порядку №531 встановлено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Пунктами 2-5 розділу ІІІ Порядку №531 передбачено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку

Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).

Вимоги до оформлення резолюції (рішення) до рапорту військовослужбовця встановлені Додатком 1 до Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України:

- ПОГОДЖЕНО або НЕ ПОГОДЖЕНО (зазначається правова підстава та обґрунтування);

- посада безпосереднього командира (начальника);

- військове звання підпис Ім`я ПРІЗВИЩЕ;

- (для рапорту, поданого в паперовій формі).

Як вказує позивач та не заперечується відповідачем, рапорт розглянуто у вигляді резолюції, згідно якої «відсутні підстави для звільнення (Вона інвалід ІІІ гр., а відповідно до ч. 12 ст. 26 постійний сторонній догляд можливий лише зі інвар. І або ІІ гр.)

Таким чином, рапорт позивача про звільнення з військової служби розглянутий належним чином, оскільки на переконання суду командиром військової частини НОМЕР_1 надавалась оцінка підставам для звільнення позивача з військової служби, з огляду на подані ним документи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.

.