Справа № 200/7616/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року справа №200/7616/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 200/7616/24 (головуючий І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому позивач просив суд: визнати протиправними та скасувати розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про призупинення від 21.02.2022 р. та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні пенсії від 11.01.2023 р. №24; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в Ворошиловградському міському об`єднанні Промтовари з 21.10.1987 р. по 07.10.1992 р. та призначити і виплатити пенсію за віком з 24.01.2022 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.01.2022 року позивач звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Заява була відпрацьована за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2021 №25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 №339/35961 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відповідно до розгляду наданих документів ОСОБА_1 з 24.01.2022 призначено пенсію за віком в розмірі 4061,40 грн.

В лютому 2022 року у відділення Укрпошти у м. Маріуполь надійшла перша пенсія, але отримати її позивач не встигла у зв`язку з початком військової агресії з боку РФ.

При проведені перевірки призначеної пенсії ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області були виявлені порушення. З метою уникнення переплати пенсії, було прийнято розпорядження про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 . Жодної інформації про причини не виплати призначеної їй пенсії органи пенсійного фонду не направляли.

У зв`язку з наведеним 16.09.2024 року представником позивача направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області адвокатський запит з проханням повідомити чи була призначена пенсія ОСОБА_1 , з якого періоду та у якому розмірі. Чи виплачувалась пенсія, якщо ні то на якій підставі. Надати копію рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 , копію розпорядження про призупинення від 21.02.2022 р. та копію рішення про скасування рішення про призначення пенсії.

04.10.2024 року позивач отримала поштою лист з ГУ ПФУ в Донецькій області, в якому повідомляється, що за результатами перегляду пенсійної справи ОСОБА_1 . Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було прийнято рішення від 11.01.2023 № 24 про відмову в призначенні пенсії.

Відповідно до рішення про відмову у призначенні пенсії, яку прийняв Відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.01.2023 р. номер справи 24, ОСОБА_1 звернулась за призначенням пенсії за віком 24.01.2022 р. у віці 52 роки при необхідному 50 р. Необхідний страховий стаж становить 20 років, страховий стаж заявниці 18 р. 10 міс. 11 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в Ворошиловградському міському об`єднанні Промтовари з 21.10.1987 по 07.10.1992 по трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.10.1987, оскільки в даті наказу про звільнення є виправлення, відсутні дані про перейменування Ворошиловерада в Луганськ, що не відповідає вимогам п.16 та п.24 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях від 20.06.1974 №162.

У зв`язку з викладеним, позивач вважає, що вказані розпоряджання про призупинення від 21.02.2022 року та рішення про відмову в призначенні пенсії від 11.01.2023 року №24 є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 200/7616/24 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.01.2023 року № 24 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про призупинення виплати пенсії від 21.02.2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з зарахуванням до страхового стажу період роботи позивача з 21.10.1987 року по 07.10.1992 року продавцем в Ворошиловградському міському об`єднанні Промтовари та з урахуванням висновків суду.

У решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисячі) гривень 00 копійок. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисячі) гривень 00 копійок.

Відповідачі не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних скарг зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзиви на позовну заяву.

У відзиві на апеляційні скарги представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серія НОМЕР_4 від 10.08.2023 року.

Відповідно до трудової книжки від 26.10.1987 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 наявні записи про трудову діяльність, зокрема в Ворошиловградському міському об`єднанні Промтовари:

- 21.10.1987 року прийнята молодшим продавцем крамниці;

- 01.07.1989 року у зв`язку з введенням нових тарифних умов оплати праці присвоєно кваліфікацію продавець ІІІ категорії;

- 20.12.1991 року Луганське міське об`єднання Промтовари перейменовано у міське комунальне підприємство Луганський Торговий Дім;

- 07.10.1992 року звільнена у зв`язку з переведенням на орендне підприємство Луганський Торговий Дім.

24.01.2022 року ОСОБА_1 звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Заява була відпрацьована за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2021 року №25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 року №339/35961 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

З 24.01.2022 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком в розмірі 4061,40 грн.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято розпорядження про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 24.01.2022 року у зв`язку з безпідставним призначенням пенсії.

16.09.2024 року представником позивача направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області адвокатський запит з проханням повідомити чи була призначена пенсія ОСОБА_1 , з якого періоду та у якому розмірі. Чи виплачувалась пенсія, якщо ні то на якій підставі. Надати копію рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 , копію розпорядження про призупинення від 21.02.2022 р. та копію рішення про скасування рішення про призначення пенсії.

04.10.2024 року ОСОБА_1 отримала лист з ГУ ПФУ в Донецькій області, в якому повідомляється, що за результатами перегляду пенсійної справи ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було прийнято рішення від 11.01.2023 року № 24 про відмову в призначенні пенсії.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.01.2023 року № 24 про відмову у призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернулась за призначенням пенсії за віком 24.01.2022 року у віці 52 роки при необхідному 50 років. Необхідний страховий стаж становить 20 років, страховий стаж заявниці 18 років 10 місяців 11 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в Ворошиловградському міському об`єднанні Промтовари з 21.10.1987 по 07.10.1992 по трудовій книжці НОМЕР_5 від 26.10.1987, оскільки в даті наказу про звільнення є виправлення, відсутні дані про перейменування Ворошиловерада в Луганськ, що не відповідає вимогам п.16 та п.24 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях від 20.06.1974 №162.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV), цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону, право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Спірні правовідносини виникли з приводу відмови суб`єкта владних повноважень зарахувати до страхового стажу період роботи згідно трудової книжки від 26.10.198 серії НОМЕР_1 : з 21.10.1987 по 07.10.1992 в Ворошиловградському міському об`єднанні Промтовари.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини 1статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2, 4статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з приписами статті 62 Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1, п. 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз .1 п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст. 62 Закону № 1788-XII та п.1 Порядку № 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція № 58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 № 252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 №412, не застосовується.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п. 2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами з п. 2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 Про трудові книжки працівників, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.

Згідно з п.п. 3 п. 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до п.4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку № 22-1.

Щодо спірного періоду роботи позивача з 21.10.1987 по 07.10.1992 по трудовій книжці НОМЕР_6 від 26.10.1987, не зарахованого до страхового стажу позивача, оскільки в даті наказу про звільнення є виправлення, відсутні дані про перейменування Ворошиловграда в Луганськ, що не відповідає вимогам п.16 та п.24 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях від 20.06.1974 №162, суд зазначає наступне.

Відповідно до трудової книжки від 26.10.1987 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 наявні записи про трудову діяльність, зокрема в Ворошиловградському міському об`єднанні Промтовари:

- 21.10.1987 року прийнята молодшим продавцем крамниці;

- 01.07.1989 року у зв`язку з введенням нових тарифних умов оплати праці присвоєно кваліфікацію продавець ІІІ категорії;

- 20.12.1991 року Луганське міське об`єднання Промтовари перейменовано у міське комунальне підприємство Луганський Торговий Дім;

- 07.10.1992 року звільнена у зв`язку з переведенням на орендне підприємство Луганський Торговий Дім.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 11.01.2023 року № 24 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю загального страхового стажу. Необхідний страховий стаж становить 20 років, страховий стаж заявниці 18 років 10 місяців 11 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в Ворошиловградському міському об`єднанні Промтовари з 21.10.1987 по 07.10.1992 по трудовій книжці НОМЕР_6 від 26.10.1987, оскільки в даті наказу про звільнення є виправлення, відсутні дані про перейменування Ворошиловерада в Луганськ, що не відповідає вимогам п.16 та п.24 Інструкції про порядок ведення.

Суд не погоджується з доводами пенсійного органу щодо неврахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 21.10.1987 року по 07.10.1992 року, оскільки вказані записи у трудовій книжці позивача містять всі необхідні відомості щодо дати та підстав прийняття на роботу/звільнення з роботи.

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018р.

За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство-роботодавець.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача щодо спірного періоду роботи позивача з 21.10.1987 року по 07.10.1992 року продавцем в Ворошиловградському міському об`єднанні Промтовари, не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні цього періоду роботи до її загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо заповнення записів у його трудовій книжці відносно вищезазначеного спірного періоду роботи, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, тому це не може позбавити громадян конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком.

Також відповідачем не надано доказів того, що позивач не працювала або цей період роботи не відповідає дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.

Відтак суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідача щодо неврахування періоду роботи позивача з 21.10.1987 року по 07.10.1992 року, вказаному у трудовій книжці від 26.10.1987 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 до її загального страхового стажу.

За встановлених обставин, суд доходить висновку, що період роботи позивача з 21.10.1987 року по 07.10.1992 року підтверджується відповідними записами в трудовій книжці ОСОБА_1 , що є достатнім для зарахування цього періоду роботи до загального трудового стажу останньої, а тому неврахування відповідачем цього періоду до загального трудового стажу позивача є протиправним.

З урахуванням викладеного в сукупності, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Харківській області необґрунтовано і безпідставно прийняло рішення, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії як учаснику бойових дій, а тому прийняте ним спірне рішення підлягає скасуванню.

Як було встановлено судом, 24.01.2022 року ОСОБА_1 звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Заява була відпрацьована за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2021 року №25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 року №339/35961 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

З 24.01.2022 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком в розмірі 4061,40 грн.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято розпорядження про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 24.01.2022 року у зв`язку з безпідставним призначенням пенсії.

Суд констатує, що спірне розпорядження про призупинення виплати пенсії від 21.02.2022 року жодним чином не обґрунтоване відповідачем, не містить підстав його прийняття та посилання на норми законодавства, які порушені при призначенні пенсії.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). З урахування вказаних приписів, суд доходить висновку, що розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про призупинення від 21.02.2022 року є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити і виплатити пенсію суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вищевказана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки вказані повноваження відносяться виключно до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Обираючи спосіб захисту, суд першої інстанції, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 24.01.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У зв`язку із викладеним, для повного і об`єктивного розгляду всіх поданих позивачем документів суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.01.2023 року № 24 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про призупинення виплати пенсії від 21.02.2022 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 24.01.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з зарахуванням до страхового стажу періоду роботи позивача з 21.10.1987 року по 07.10.1992 року продавцем в Ворошиловградському міському об`єднанні Промтовари та з урахуванням висновків суду.

Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 15000,00 грн., судом першої інстанції зазначено наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних із розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині третій статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

У відповідності до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Петренко Оксаною Василівною на підставі договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №б/н від 12.09.2024 (далі - договір) та ордеру серії АХ № 1216760.

Згідно із п. 2.2 договору, громадянка має право отримувати інформацію про надані послуги.

Згідно із п. 2.3. договору сторони домовились про фіксований розмір гонорару у сумі 15000,00 грн з урахуванням Рішення: 13/1/7 Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 року, що включає в себе надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід звернення з адвокатськими запитами, аналіз наданих документів, складання заяв до органів ПФУ, підготовка проекту позовної заяви (заяви) та її погодження, складання позовної заяви (заяви), оформлення примірників позовної заяви (заяви) для всіх учасників справи, складання заяв, клопотань, заперечень, вивчення судової практики та аналіз правових позицій ВС, ознайомлення з відзивом та його аналіз, складання відповіді на відзив, участь у судових засіданнях, тощо.

Згідно із п. 4.1 договору розмір, порядок обчислення і внесення винагороди визначається за домовленістю сторін та підтверджується актом виконання робіт та касовим ордером, який є невід`ємною частиною договору. Обов`язок щодо сплати зборів та податків покладається на Громадянку.

Відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг №б/н від 12.12.2024 року до Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №б/н від 12.09.2024 року адвокатом Петренко Оксаною Василівною надані ОСОБА_1 на виконання договору відповідні послуги, які передбачені договором правничої допомоги від 12.09.2024 року: надання правової інформації 12.09.2024 року, аналіз наданих документів 13.09.2024 року, консультацій і роз`яснень з правових питань 16.09.2024 року, 17.09.2024 року звернення з адвокатським запитом від 16.09.2024 року, правовий супровід 23.09.2024 року, підготовка проекту позовної заяви та її погодження від 24.10.2024 року, складання позовної заяви від 28.10.2024 року, оформлення примірників позовної заяви для всіх учасників справи 28.10.2024 року, складання клопотання про усунення недоліків від 11.11.2024 року, складання клопотання про поновлення строку звернення до суду від 11.11.2024 року, ознайомлення з відзивом та його аналіз, складання відповіді на відзив, вивчення судової практики та аналіз правових позицій ВС (16.09.2024 року, 24.10.2024 року), складання клопотання про приєднання доказів від 12.12.2024 року.

Позивачем сплачено 15000,00 грн. за надання правової (професійної правничої) допомоги згідно з договором №б/н від 12.09.2024, що підтверджується долученою до матеріалів справи квитанцією до прибуткового касового ордера №б/н від 12.12.2024 року на суму 15000,00 грн.

Разом з тим, вказаний обсяг виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, суд вважає завищеним, оскільки дана справа є справою незначної складності та не потребує значної затрати часу на вказані та здійсненні роботи.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд вважає, що дії направленні на підготовку позовної заяви та її супроводження в суді першої інстанції та вартістю таких послуг у розмірі 15000,00 грн. не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, враховуючи те, що вказана справа була розглянута в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справа незначної складності, виходячи з критерію пропорційності, суд висновує, що сума судових витрат на професійну правову допомогу підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності до 10000,00 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 200/7616/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 200/7616/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць