Справа № 160/32691/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Боженко Н.В.
за участі секретаря судового засідання: Сватко Є.А.
за участі:
представника позивача: Терехової О.О.
представників відповідача: Псьол М.В., Маланія М.М.
Чергове підготовче судове засідання призначено на 02 вересня 2025 року.
В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлене клопотання та просила його задовольнити з підстав зазначених в клопотанні.
Представники відповідача просили в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі відмовити, у зв`язку із безпідставністю такого зупинення.
Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі суд зазначає наступне.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати: чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається адміністративним судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку іншого провадження; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.02.2025 року у справі №340/6392/23.
Об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої полягає в тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.01.2025 року у справі №814/426/18.
У даній справі предметом спору є правомірність індивідуально-правового акту наказу відповідача на призначення перевірки позивача від 27.11.2024 року № 302-п.
В наказі зазначено, що перевірка проводиться «з питань дотримання платником податків принципу витягнутої руки» під час здійснення контрольованих операцій».
Порядок проведення перевірки з питань дотримання платником податків принципу «витягнутої руки» затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 10.03.2016 року №344 (далі Порядок).
Згідно п. 2 розділу ІІ Порядку для прийняття рішення про проведення перевірки дотримання принципу «витягнутої руки» керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу направляє до ДПС інформаційне повідомлення з обґрунтуванням підстав для проведення перевірки.
Погодження або мотивоване заперечення надається ДПС протягом п`ятнадцяти робочих днів з дати отримання інформаційного повідомлення про проведення перевірки дотримання принципу «витягнутої руки».
Наказ про проведення перевірки дотримання принципу «витягнутої руки» видається контролюючим органом після отримання від ДПС відповідного погодження.
Отже, законодавством встановлено обов`язкове погодження проведення перевірки, яке надається контролюючому органу окремим суб`єктом владних повноважень ДПС України.
Відсутність такого погодження унеможливлює призначення перевірки, що підтверджено представниками відповідача в судовому засіданні. Тобто, наказ слідує та приймається на підставі в т.ч. погодження ДПС України.
Суд окремо надає правову оцінку положенню п. 3 ч. 1 ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України про те, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
В даній справі це положення не є застосовним виходячи з наступного.
Відповідач визнав, що погодження безпосередньо впливає на можливість прийняття спірного наказу, ця ж обставина вбачається і зі змісту положень Порядку, наведених раніше.
Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття».
Оскільки судом встановлено, що без погодження ДПС України відповідач не прийняв би спірного рішення, наявність такого погодження (в т.ч. правомірність такого погодження) впливає на правомірність відповідного наказу відповідача. Відповідно, не йдеться про формальне порушення, натомість має місце обставина, яка безпосередньо визначає юридичні властивості спірного наказу протиправність погодження зумовила б протиправність наказу через недотримання процедури його прийняття. В свою чергу правомірність погодження засвідчила б дотримання процедури прийняття наказу у відповідній частині.
З огляду на те, що предметом спору є індивідуально-правовий акт, порядок процедури його прийняття, в т.ч. дотримання вимог законодавства щодо погодження проведення перевірки, входить до предмету доказування в даній справі.
Застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути визначені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.05.2025 року у справі №160/3323/24.
Водночас, зібрані докази не дозволяють повністю встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, саме в межах даної справи. Неможливим є і їх встановлення судом, в т.ч. шляхом витребування доказів з власної ініціативи.
Так, погодження проведення перевірки позивача здійснено окремим суб`єктом владних повноважень ДПС України, який не бере участі у розгляді даної справи. При цьому позивачем і не заявлено вимог до ДПС України. Відповідно, в межах даної справи суд позбавлений можливості надати правову оцінку діям сторонніх суб`єктів, оскільки суд зв`язаний предметом та підставами позову.
Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом він не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі № 824/399/17-а.
В даній справі позивач просить суд оцінити правомірність наказу відповідача. Дотримання процедури його прийняття впливає на таку правомірність, однак участь в такій процедурі інших суб`єктів владних повноважень з власним обсягом публічно-владної компетенції, до яких при цьому не заявлено позовних вимог та які не є учасниками справи, унеможливлює надання оцінки дотриманню такої процедури судом (саме у відповідному аспекті участі в такій процедурі згаданого стороннього суб`єкта владних повноважень).
Як наслідок, суд констатує факт об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного судочинства, що є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі згідно формулювання ч. 1 ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо інших доводів відповідача суд зазначає наступне.
Стосовно наведеного відповідачем прикладу судової практики суд зауважує, що фактичні обставини не є подібними ані в процесуальному, ані в змістовному аспекті.
Так, у згаданій відповідачем справі предметом спору були дії контролюючого органу, вчинені ним самим напередодні перевірки, в той час як при вирішенні заявленого клопотання йдеться про поведінку іншого суб`єкта владних повноважень, який не бере участі у справі. Відрізняються і вчинені дії складання довідки та надання погодження на проведення перевірки.
Отже, провадження у справі підлягає зупиненню.
Керуючись ст.ст. 236, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали суду складений 05 вересня 2025 року.

Суддя Н.В. Боженко