Справа № 500/1271/25
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/1271/25 пров. № А/857/19194/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл. на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.04.2025р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Дзіся Андрія Романовича, діючого на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл. про визнання дій протиправними, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням стажу роботи в подвійному розмірі (суддя суду І інстанції: Грицюк Р.П., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 09.04.2025р., м.Тернопіль; дата складання повного рішення суду І інстанції: 09.04.2025р.),-

В С Т А Н О В И В:

05.03.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Дзісь А.Р., діючий на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Тернопільській обл. щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 періодів роботи з 01.04.1997р. по 09.01.1999р., з 01.01.2004р. по 31.07.2023р. у подвійному розмірі до страхового стажу для обчислення пенсії;

зобов`язати ГУ ПФ України в Тернопільській обл. з 19.12.2024р. здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши періоди роботи з 01.04.1997р. по 09.01.1999р., з 01.01.2004р. по 31.07.2023р. у подвійному розмірі до страхового стажу для обчислення пенсії;

стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору (а.с.1-5).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (а.с.15 і на звороті).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.04.2025р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії ГУ ПФ України в Тернопільській обл. щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періодів роботи з 01.04.1997р. по 09.01.1999р. та з 01.01.2004р. по 31.07.2023р.; зобов`язано ГУ ПФ України в Тернопільській обл. здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши для обчислення пенсії до страхового стажу у подвійному розмірі періоди роботи з 01.04.1997р. по 09.01.1999р. та з 01.01.2004р. по 31.07.2023р.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Тернопільській обл. на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 969 грн. (а.с.22-29).

Не погодившись із винесеним рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Тернопільській обл., який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до помилкового вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.32-34).

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Оскільки Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01.01.2004р., тому в подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають зарахуванню періоди роботи до 01.01.2004р., з цієї дати положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються виключно в частині визначення права на пенсію на пільгових умовах та за вислугу років.

За матеріалами електронної пенсійної справи позивач для призначення пенсії подав трудову книжку серії НОМЕР_1 , яка містить записи, зокрема, про прийняття на роботу з 01.08.1992р. у відділ швидкої допомоги Козівської центральної районної лікарні на посаду лікаря-терапевта, а з 01.04.1997р. переведено лікарем-анестезіологом, при цьому не вказано найменування відділення, та звільнено з роботи з 10.01.1999р. (записи №№ 16-18 трудової книжки).

Із заявою про перерахунок пенсії та довідкою за вказаний період, яка б містила уточнюючу інформацію, позивач в установленому порядку не звертався, тому страховий стаж обчислено у відповідності до вимог діючого пенсійного законодавства.

Відтак, підстави для перерахунку розміру пенсії із зарахуванням періодів роботи з 01.04.1997р. по 09.10.1999р. та починаючи з 01.04.2004р. в подвійному розмірі є відсутніми; пенсія перерахована та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства; інших підстав для перерахунку пенсії на даний час немає.

Представник позивача адвокат Дзісь А.Р. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.56-65).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як з`ясовано під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Тернопільській обл. та отримує з 04.08.2023р. пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; пенсія обчислена з урахуванням страхового стажу 49 років 06 місяців 16 днів (а.с.8, 12-13).

Представник Дзісь А.Р. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ України в Тернопільській обл. із заявою від 19.12.2024р. щодо зарахування останньому до страхового стажу періодів роботи з 01.04.1997р. по 09.01.1999р. та з 01.01.2004р. по 31.07.2023р. у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для обчислення розміру пенсії та здійснення відповідного перерахунку і її виплати (зворот а.с.10).

ГУ ПФ України в Тернопільській обл. листом № 87-9742/А-02/8-1900/25 від 06.01.2025р. повідомив представника позивача, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 для призначення пенсії подав трудову книжку серії НОМЕР_1 , яка містить записи, зокрема, про прийняття на роботу з 01.08.1992р. у відділ швидкої допомоги Козівської центральної районної лікарні на посаду лікаря-терапевта, а з 01.04.1997р. - переведено лікарем-анестезіологом (при цьому не вказано найменування відділення) та звільнено з роботи з 10.01.1999р. (записи №№ 16-18 трудової книжки). Із заявою про перерахунок пенсії та довідкою за вказаний період, яка б містила уточнюючу інформацію, позивач в установленому порядку не звертався, тому страховий стаж обчислено у відповідності з вимогами діючого пенсійного законодавства.

Відтак, підстави для перерахунку розміру пенсії із зарахуванням періодів роботи з 01.04.1997р. по 09.10.1999р. та починаючи з 01.04.2004р. в подвійному розмірі відсутні (а.с.7).

Не погоджуючись із відмовою пенсійного органу щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до його стажу періодів роботи з 01.04.1997р. по 09.01.1999р. та з 01.01.2004р. по 31.07.2023р. у подвійному розмірі, представник позивача звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу) продовжують діяти і підлягають застосуванню після 01.01.2004р.

За правилами ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач у період з 01.04.1997р. по 09.01.1999р. працював на посаді лікаря-анестезіолога, з 09.01.1999р. по 10.12.2024р. працює у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» на посаді лікаря-анестезіолога у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії.

Отже, відмова відповідача зарахувати до стажу позивача в подвійному розмірі періодів його роботи з 01.04.1997р. по 09.01.1999р. та з 01.01.2004р. по 31.07.2023р. на посаді лікаря-анестезіолога у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та є протиправною.

Також суд зауважив, що у листі від 06.01.2025р. ГУ ПФ України в Тернопільській обл. не вказало про недотримання позивачем порядку звернення до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії.

При цьому, у розглядуваному випадку право позивача на пенсію у розмірі, обрахованому з урахуванням подвійного страхового стажу спірних періодів, порушено відповідачем з моменту призначення пенсії.

Тобто, у розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Отже, зазначаючи про недотримання порядку звернення до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії невстановленого зразку, відповідач припустився формалізму.

З метою відновлення прав позивача суд дійшов висновку про зобов`язання ГУ ПФ України в Тернопільській обл. зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.04.1997р. по 09.01.1999р. та з 01.01.2004р. по 31.07.2023р. у подвійному розмірі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Конституцією України, Законом України № 1788-XIІ від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» /Закон № 1788-XIІ/, Законом України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /Закон № 1058-IV/, який набрав чинності 01.01.2004р.

Відповідно до преамбули Закону № 1058-IV цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.3 ст.40 Закону № 1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

За правилами п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Відповідно до ст.60 Закону № 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 637 від 12.08.1993р. /Порядок № 637/, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із записами в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 позивач з 01.04.1997р. по 09.01.1999р. працював на посаді лікаря-анестезіолога, з 09.01.1999р. по 10.12.2024р. працює у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» на посаді лікаря-анестезіолога у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії (зворот а.с.7, а.с.8 і на звороті).

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства /КНП/ «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» №1935 від 10.12.2024р. ОСОБА_1 з 10.01.1999р. працює в КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» на посаді лікаря-анестезіолога у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії (а.с.9).

Наказом Міністерства охорони здоров`я /МОЗ/ України № 303 від 08.10.1997р. «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» було затверджено Рекомендації щодо структури служби анестезіології та інтенсивної терапії в лікувально-профілактичних закладах України (далі - рекомендації) та Положення про відділення анестезіології з ліжками та без ліжок для інтенсивної терапії, анестезіологічну групу, відділення інтенсивної терапії лікувально-профілактичних закладів (далі Положення).

Згідно п.1 вказаних рекомендацій у лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток організується анестезіологічна група.

Відповідно до п.4 Положення у залежності від передбачуваного обсягу і різновиду необхідної анестезіологічної допомоги в лікувально-профілактичних закладах створюються різні структурні підрозділи служби анестезіології.

Якщо лікувально-профілактичні заклади не відповідають вищепереліченим вимогам, то в них для забезпечення анестезіологічної допомоги створюються відділення анестезіології без ліжок для інтенсивної терапії або анестезіологічні групи.

Таким чином, згідно вказаного наказу МОЗ України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих Всесвітньою організацією охорони здоров`я із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

У роз`ясненні Міністерства охорони здоров`я України, надісланому у вигляді листа на адресу Пенсійного фонду України № 10.01.09/2209 від 08.12.2006р., зазначено, що відповідно до наказу МОЗ України № 303 від 08.10.1997р. «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» проведено реорганізацію анестезіологічної служби, у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я повинні створюватися відділення анестезіологічного відділення або відділення анестезіології організовуються у лікувально - профілактичних закладах, в яких за штатними нормативами передбачено більше 4 посад лікарів - анестезіологів з відповідною кількістю посад медичних сестер - анестезистів.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що протягом спірних періодів позивач працював у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я.

За правилами ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що незарахування пенсійним органом до стажу позивача у подвійному розмірі періодів роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я з 01.04.1997р. по 09.01.1999р. та з 01.01.2004р. по 31.07.2023р. не ґрунтується на вимогах закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Тернопільській обл. та отримує з 04.08.2023р. пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, на час призначення пенсії пенсійним органом протиправно не зараховано до стажу позивача у подвійному розмірі періоди її роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я з 01.04.1997р. по 09.01.1999р. та з 01.01.2004р. по 31.07.2023р.

Підставою звернення представника позивача із заявою про перерахунок пенсії є саме протиправне незарахування пенсійним органом під час призначення пенсії до стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періоду роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я з 01.04.1997р. по 09.01.1999р. та з 01.01.2004р. по 31.07.2023р., по причині чого позивач наполягає на перерахунку вже призначеної йому пенсії.

Відповідно до вимог п.5 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Порядок подання та перелік документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачений постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р. «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, незалежно від наявності права особи на перерахунок пенсії, законодавством передбачена обов`язкова процедура прийняття рішення пенсійним органом.

Аналіз листа ГУ ПФ України в Тернопільській обл. № 87-9742/А-02/8-1900/25 від 06.01.2025р. вказує, що такий не є рішенням про відмову в перерахунку пенсії та свідчить про розгляд заяви представника позивача в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Отже, з наведеного слідує, що за результатами розгляду звернення позивача про перерахунок пенсії відповідачем не було прийнято відповідного рішення.

Рішення пенсійного органу, які приймаються за зверненнями осіб, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне і правильне виконання рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.

Зі змісту листа ГУ ПФ України в Тернопільській обл. № 87-9742/А-02/8-1900/25 від 06.01.2025р. стає очевидним, що відповідач не вбачає підстав для перерахунку пенсії позивача, тобто фактично відмовив у такому перерахунку.

При цьому у вказаному листі відповідач не вказав про недотримання позивачем порядку звернення до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги ту обставину, що позивач у період з 01.04.1997р. по 09.01.1999р. та з 01.01.2004р. по 31.07.2023р. працював у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій ГУ ПФ України в Тернопільській обл. щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періодів роботи з 01.04.1997р. по 09.01.1999р. та з 01.01.2004р. по 31.07.2023р., зобов`язавши відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши для обчислення пенсії до страхового стажу у подвійному розмірі періоди роботи з 01.04.1997р. по 09.01.1999р. та з 01.01.2004р. по 31.07.2023р.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ГУ ПФ України в Тернопільській області.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл. на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.04.2025р. в адміністративній справі № 500/1271/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного судового рішення: 05.09.2025р.