Справа № 140/4953/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/4953/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі ГУ ПФУ в Київській області) про визнання протиправними дій у відмові в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 25 липня 1984 року по 04 вересня 1984 року кондитером їдальні №22, з 05 вересня 1984 року по 06 серпня 1986 року - кондитером їдальні №7 відділу робітничого постачання виробничого об`єднання «Антрацит» Ворошиловоградської (Луганської) області, періоду перебування на обліку в центрі зайнятості з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року та скасування рішення від 01 квітня 2025 року №93 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання зарахувати до страхового стажу для обчислення пенсії за віком періоди роботи з 25 липня 1984 року по 04 вересня 1984 року кондитером їдальні №22, з 05 вересня 1984 року по 06 серпня 1986 року кондитером їдальні №7 відділу робітничого постачання виробничого об`єднання «Антрацит» Ворошиловоградської (Луганської) області, період перебування на обліку в центрі зайнятості з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року та внести дані про зарахований страховий стаж до системи персоніфікованого обліку та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 03 січня 2025 року із врахуванням зарахованого страхового стажу відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV) (а.с.32-35).

В обґрунтування позову позивач вказала, що 03 січня 2025 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання - до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV. За результатами розгляду поданих документів Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішенням від 09 січня 2025 року №93 відмовило їй у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Як стверджує позивач, 25 березня 2025 року вона повторно звернулася ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом №1058-ІV, яку за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ у Київській області із прийняттям рішенням від 01 квітня 2025 року №93 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому відповідачем до страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року, а також період перебування на обліку в центрі зайнятості з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року.

Позивач вважає рішення ГУ ПФУ у Київській області протиправним. Так ОСОБА_1 зазначила, що після закінчення технічного училища, з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року працювала у виробничому об`єднанні «Антрацит», де під час прийому на роботу трудову книжку НОМЕР_2 заповнили російською мовою; на титульній сторінці трудової книжки прізвище позивача було виправлено (із « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ») старшим інспектор відділу кадрів із проставленням печатки підприємства. Позивач також стверджує, що їй невідомо, хто в трудовій книжці дописав « ОСОБА_4 ». Підтвердити довідкою підприємства вказані записи позивач не в змозі, оскільки місто Антрацит Ворошиловградської області (зараз Луганської області) перебуває в окупації російськими військами. Також позивач вказала, що у період з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року перебувала на обліку в центрі зайнятості і їй була призначена матеріальна допомога на випадок безробіття, про що наявна довідка Ратнівського відділу Ковельської філії Волинського обласного центру зайнятості від 19 вересня 2024 року №490.1/16.0/24.

Позивач зауважила, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. При цьому у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності, однак відповідач таким правом не скористався.

З урахуванням наведеного позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.45-48) у задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ у Київській області було визначене уповноваженим органом на розгляд заяви ОСОБА_1 від 25 березня 2025 року. За результатом розгляду документів, які були надані позивачем до заяви, відмовлено у призначенні пенсії за віком через невиконання умови про страховий стаж (не менше 31 рік). При розрахунку страхового стажу 30 років 02 місяці 28 днів не зараховано період роботи згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_2 з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року через виправлення на титульній сторінці трудової книжки: зміну прізвища « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » вчинено з порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 17 серпня 1993 року за №110; далі Інструкція №58). Для зарахування зазначеного вище періоду роботи до страхового стажу необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи підприємства, на якому працювала ОСОБА_1 , або підтвердити належність трудової книжки заявниці в судовому порядку.

На переконання відповідача, вирішення питання про призначення ОСОБА_1 пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25 березня 2025 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії за віком, що не є спірним.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Київській області, рішенням якого від 01 квітня 2025 року №93 (а.с.10) ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (31 рік). Обчислений страховий стаж позивача становить 30 років 02 місяці 28 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 24 липня 1984 року, оскільки на титульній сторінці трудової книжки внесено зміну прізвища із « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » з порушенням пункту 2.13 Інструкції №58. Для зарахування зазначеного вище періоду роботи до страхового стажу необхідно надати уточнюючу довідку про періоди роботи, видану підприємством, на якому працювала заявниця, на підставі первинних документів за час виконання роботи, або підтвердити належність трудової книжки в судовому порядку.

Із розрахунку страхового стажу форми РС-право (а.с.9) видно, що період з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року також не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 .

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком та незарахування до страхового стажу періоду роботи з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року та періоду перебування на обліку в центрі зайнятості з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №1058-ІV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 рік.

Отже, норми Закону №1058-IV умовами для призначення пенсії за віком визначають не лише вік, а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку.

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637, зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2022 року №1058). Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 зі змінами).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як визначено пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, з-поміж іншого, реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У позивача наявна трудова книжка серії НОМЕР_2 , яка надавалася разом із заявою про призначення пенсії (а.с.12-15).

Відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії, ГУ ПФУ у Київській області виходило з того, що до страхового стажу не може бути зараховано період роботи з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року відповідно до трудової книжки від 24 липня 1984 року НОМЕР_2 з тієї причини, що на титульній сторінці трудової книжки наявні виправлення у прізвищі особи.

З копії трудової книжки НОМЕР_2 видно, що на першій сторінці (титульному аркуші) здійснено записи на російській мові та у графі «Фамилия» зазначено прізвище « ОСОБА_2 » (при цьому літеру «е» виправлено на «и»), а також у нижньому рядку дописано прізвище « ОСОБА_4 » (а.с.13).

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 19 травня 1990 року ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) уклала шлюб із ОСОБА_6 . Після укладення шлюбу ОСОБА_5 присвоєно прізвище чоловіка « ОСОБА_4 » (а.с.18). При цьому відомості про дату народження позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у трудовій книжці НОМЕР_2 відповідають відомостям паспорта № НОМЕР_4 .

Порядок ведення трудових книжок законодавчо визначений. Відповідно до чинної на момент внесення до трудової книжки спірного запису Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1.1 глави 1).

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 глави 2 Інструкції №162).

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 глави 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не записуються. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочень чи заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта чи свідоцтва про народження (пункт 2.10 глави 2 Інструкції №162).

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз вказаних норм свідчить, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 25 липня 1984 року на підставі наказу від 25 липня 1984 року №69к призначено на посаду кондитера III розряду в їдальню №22 відділу робітничого постачання виробничого об`єднання «Антрацит» та з 05 вересня 1984 року відповідно до наказу від 04 вересня 1984 року №89к переведено на посаду кондитера в їдальню №7 відділу робітничого постачання виробничого об`єднання «Антрацит», звідки з 06 серпня 1986 року згідно з наказом від 11 серпня 1986 року №54к її було звільнено. Ці записи трудової книжки пов`язані хронологічно, містять реквізити рішень (їх дату та номер) про призначення на посаду та звільнення з посади того органу, який їх видав, та завірені його печаткою.

Наступні записи про трудову діяльність у трудовій книжці - 08 вересня 1086 року (про прийом на роботу), 23 вересня 1986 року (про переведення на іншу посаду), 12 травня 1987 року (про переведення), 01 грудня 1998 року (про звільнення) та ін.

Періоди роботи позивача у трудовій книжці відповідають відомостям, за якими відповідач здійснив обчислення страхового стажу в розрахунку форми РС-право (а.с.11). Тож збіг періодів трудової діяльності (трудової книжки та інших джерел, використаних при обчисленні страхового стажу) не дає підстав для сумніву про приналежність трудової книжки саме позивачу, а не іншій особі.

За висновком Верховного Суду у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.

Фактично усі зауваження пенсійного органу щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року за записами трудової книжки НОМЕР_3 ґрунтуються на сумнівах, що виникли у зв`язку з написанням її прізвища та титульній сторінці цієї трудової книжки, що не може бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Суд вважає, що неналежне засвідчення виправлення в прізвищі не є суттєвою обставиною, яка може бути підставою для неврахування періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства.

Суд повторює, що підстави підтвердження трудової діяльності уточнюючими довідками, іншими документами про роботу виникає лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. У випадку позивача у трудовій книжці вчинено усі необхідні записи, які однозначно дозволяють встановити період роботи.

Отже, суд дійшов переконання, що ГУ ПФУ у Київській області безпідставно не зарахувало до страхового стажу позивача період її роботи з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року у виробничому об`єднанні «Антрацит» і такі дії не відповідають приписам чинного законодавства та принципу верховенства права.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини суд констатує, що рішення ГУ ПФУ у Київській області від 01 квітня 2025 року №93 в частині незарахування спірного періоду (з 25 липня 1986 року по 06 серпня 1986 року) до стажу роботи позивача є протиправним та підлягає скасуванню, а вказаний період належить зарахувати до страхового стажу.

Оцінюючи доводи позивача стосовно підстав зарахування до страхового стажу перебування ОСОБА_1 на обліку в центрі зайнятості з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року суд зазначає таке.

Абзацом третім частини першої статті 24 Закону №1058-VІ (в редакції на час розгляду заяви від 25 березня 2025 року) встановлено, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Зарахування до стажу роботи періоду одержання допомоги по безробіттю обумовлено і пунктом «а» частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ.

Як видно із записів трудової книжки, центром зайнятості 03 грудня 2001 року розпочато виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до підпункту пункту 1 статті 28 Закону України «Про загальнодержавне соціальне страхування на випадок безробіття»; виплату допомоги припинено 31 травня 2002 року (а.с.15). Довідкою Ратнівського відділу Ковельської філії Волинського обласного центру зайнятості від 19 вересня 2024 року №4901/16.0/24 підтверджено факт виплати такої допомоги (а.с.24).

Статтею 25 Закону України від 01 березня 1991 року №803-ХІІ «Про зайнятість населення» (далі - Закон №803-ХІІ, тут і надалі - в редакції, чинній на час призначення позивачу матеріальної допомоги) було встановлено, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій: а) надання особливих гарантій працівникам, вивільнюваним з підприємств, установ, організацій; б) виплата матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; в) виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю; г) подання додаткової матеріальної допомоги безробітному громадянину і членам його сім`ї з урахуванням наявності осіб похилого віку і неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону №803-ХІІ безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Так само стаття 28 Закону України від 02 березня 2000 року №1533-III «Про загальнодержавне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, чинній на час виплати позивачу допомоги у 2001 році) передбачала, що безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом. Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Поряд з тим, як встановлено пунктом «ж» частини першої статті 4 Закону №803-ХІІ, держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні, зокрема включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.

Аналізуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої до загального трудового стажу, а тому неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року також є протиправним.

Необхідність включення до страхового стажу періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю відповідатиме принципу верховенства права. На думку суду, відсутність в абзаці третьому частини першої статті 24 Закону №1058-IV положень щодо включення до страхового стажу матеріальної допомоги по безробіттю обумовлено наступними змінами в законодавстві. Воднораз, оскільки на час виплати позивачу матеріальної допомоги по безробіттю нормою статті 4 Закону №803-ХІІ держава гарантувала включення до трудового стажу цього періоду, то з урахуванням абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV його слід зарахувати до страхового стажу.

При вирішенні спору суд також враховує, що рішення від 01 квітня 2025 року №93 було прийнято ГУ ПФУ в Київській області за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 25 березня 2025 року. Натомість заява від 03 січня 2025 року була розглянута Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з прийняттям рішення від 09 січня 2025 року №93. Правовідносини між позивачем та Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у межах цієї справи (враховуючи позовні вимоги у редакції позовної заяви від 28 травня 2025 року) не є спірними, тому позовні вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області повторно розглянути заяву від 03 січня 2025 року задоволенню не підлягають.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, меж позовних вимог, позов належить задовольнити частково у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області від 01 квітня 2025 року №93 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії та зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області, до якого ОСОБА_1 звернулася із відповідною заявою, повторно розглянути заяву від 25 березня 2025 року та, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року та період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року, прийняти відповідне рішення, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 2422,40 грн, що підтверджується квитанціями від 08 травня 2025 року та від 28 травня 2025 року (а.с.5, 36), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.27, 39а).

І хоч позовні вимоги задоволені частково, проте на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Київській області судові витрати у сумі 1211,20 грн, оскільки судом задоволено позов немайнового характеру (основну та похідну вимоги), а часткове задоволення стосується способу захисту порушених прав.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Саєнка Андрія, будинок 10, ідентифікаційний код юридичної особи 22933548) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01 квітня 2025 року №93.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 березня 2025 року про призначення пенсії за віком та, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року та період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року, прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк