Справа № 536/1938/25
Суддя: Река А. С.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 536/1938/25
Провадження № 2-а/536/20/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Шкіринець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції у Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

Встановив:

Представник позивача адвокат Губина А.Ю. звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Національної поліції у Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, у якому просить суд постанову про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 5383666 від 03.08.2025 скасувати; стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що згідно постанови серії ЕНА № 5383666 від 03.08.2025, винесеною інспектором відділення поліції №1 (м. Світловодськ) Олександрійського районного відділу поліції ГУІІП в Кіровоградській області старшим лейтенантом поліції Онуфрієнко Свгетєм Віталійовичем, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Зазначена постанова мотивована тим, що 03.08.2025 об 11:54 водій керуючи транспортним засобом, рухаючись по мосту, розташованому по дорозі р10 в м. Світловодські здійснив обгін іншого автомобіля в межах мосту, чим порушив п.14 ПДР, ч.2 ст. 122 КУпАП. Вважає, що застосоване стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. є незаконним, неправомірним та необґрунтованим, а вищезазначена постанова підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, що мотивоване наступним. 03.08.25, близько 12:00 год., керуючи авто по автодорозі, не порушуючи ПДР, ОСОБА_1 здійснив обгін авто, яке рухалось попереду, жодних забороняючих знаків, або розмітки, які б забороняли виконати обгін не було, окрім цього, він не рухався по мосту, після зупинки поліцією, при повідомленні про порушення ним ПДР, а саме обгін на мосту, він пояснив, що по мосту не рухався, ділянка дороги, де він здійснив обгін, повністю дозволяла йому це зробити у відповідності до ПДР, на всі його питання, де цей міст, по якому він їхав та начебто здійснив обгін, поліцейський лише казав, що то міст і на жодні аргументи, що йому має бути відомо і зрозуміло, що він рухається по мосту, що водій керується ПДР, знаками та дорожньою розміткою, поліцейський не зважав. Більше того, з ним в авто знаходився пасажир, який також пояснював, що він є водієм і жодних ознак того, що ділянка дороги, на якій був здійснений обгін міст, немає. Окрім того, при розгляді справи, він заявив клопотання про необхідність скористатись правовою допомогою адвоката, яке було повністю проігноровано поліцейським, що позивач вважає порушенням конституційних прав на юридичну допомогу, натомість поліцейський, повністю порушуючи його права та процедуру розгляду справи, без жодного доказу, виніс постанову та притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Так як він не вчиняв жодного правопорушення, за таких обставин, оскаржувана постанова є незаконною і підлягає скасуванню

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 серпня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

04 вересня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Головного Управління Національної поліції у Кіровоградській області, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі у зв`язку з його із безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки стягнення застосоване без порушення в межах санкції частини 2 статті 122 КУпАП, за якою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства. Так, 03.08.2025 інспектором відділення поліції № 1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області Онуфрієнко Є.В. винесено постанову серії ЕНА № 5383666 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 , притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у розмірі 510 грн. Так, 03.08.2025 об 11.54 позивач керуючи транспортним засобом марки Renault Kangoo, номерний знак НОМЕР_1 , на мосту, розташованому по дорозі р10 в м. Світловодськ, Кіровоградської області, здійснив обгін іншого автомобіля в межах мосту, чим порушив п. 14 ПДР України порушення правил обгону і таким чином скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. З вищевикладеного вбачається, що винесена постанова про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП є законною та обґрунтованою.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Губина А.Ю., будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Губиної А.Ю.

Представник відповідача Головного Управління Національної поліції у Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5383666 від 03.08.2025, винесеною інспектором відділення поліції №1 (м. Світловодськ) Олександрійського районного відділу поліції ГУІІП в Кіровоградській області старшим лейтенантом поліції Онуфрієнко Свгетєм Віталійовичем, було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., у зв`язку з тим, що 03.08.2025 об 11:54 водій керуючи транспортним засобом, рухаючись по мосту, розташованому по дорозі р10 в м. Світловодські, здійснив обгін іншого автомобіля в межах мосту, чим порушив п.14 ПДР порушення правил обгону.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 222 КУпАП установлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху (частини 1, 2 і 3 статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу III Інструкції № 1395 постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частинами 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України регулюється Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України та іншими нормативними актами.

Згідно з пунктом 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.п. 14.6 Правил дорожнього руху «Обгін заборонено»: а) на перехресті; б) на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними; в) ближче ніж за 50 м. перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м. - поза населеним пунктом; г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості; ґ) транспортного засобу, який здійснює обгін або об`їзд; д) у тунелях; е) на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку; є) колони транспортних засобів, позаду якої рухається транспортний засіб з увімкненим проблисковим маячком (крім оранжевого).

Частиною ч.2 ст.122 КУпАП установлена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Зі змісту норм статей 251, 252, 280 КУпАП суд доходить до висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 2 ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, водій ОСОБА_1 заперечує порушення ПДР, та вказує, що він здійснив обгін автомобіля, який рухався попереду, але жодних забороняючих знаків або розмітки, які б забороняли виконати обгін не було, окрім цього, він не рухався по мосту, ділянка дороги, де він здійснив обгін, повністю дозволяла йому це зробити у відповідності до ПДР. Окрім того, при розгляді справи, ОСОБА_1 було заявлено клопотання про необхідність скористатись правовою допомогою адвоката, яке було проігноровано поліцейським.

Із змісту оскаржуваної постанови (п. 7) убачається, що під час складення постанови здійснювалася відеофіксація на бодікамеру, яка додається до постанови, однак відповідачем ані відеозапису, ані інших доказів в обґрунтування своїх заперечень не було надано суду.

У відповідності до п. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху України.

З урахуванням викладеного в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не надано суду доказів порушення позивачем вимог ПДР України.

Згідно ч. 3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем Головним Управлінням Національної поліції у Кіровоградській області не було надано достатніх доказів, які могли б підтвердити правомірність оскаржуваної позивачем постанови, твердження позивача не спростовані, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Згідно частини 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні докази, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому суд вважає належним способом захисту порушених прав позивача скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Так, на підтвердження понесених витрат стороною позивача подано договір про надання правової допомоги № 05 від 05 серпня 2025 року, відповідно до якого адвокат зобов`язується надати клієнту визначену цим договором правову допомогу щодо захисту його інтересів, зокрема, по оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху серії ЕНА № 5383666 від 03.08.2025, а клієнт зобов`язується сплатити такі послуги.

На підтвердження факту надання послуг було складено Акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги № 05 від 05.08.2025, згідно якого загальна сума, яка підлягає оплаті за надані послуги з надання правничої допомоги, а саме співбесіда з обставин звернення, ознайомлення з матеріалами, з`ясування та розробка правничої позиції, розробка проекту позовної заяви, друк копії з додатками, надсилання позову до суду, становить 5000 грн.

Також, додано квитанцію від 13.08.2025 про оплату гонорару згідно договору про надання правничої допомоги № 05 від 05.08.2025 ОСОБА_1 адвокату Губиній А.Ю. в розмірі 5000 грн.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, хоча й не наголошував на співмірності чи реальності наданих послуг адвоката.

Суд враховує, що навіть у разі неподання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд відповідно до вимог ч.9 ст.139 КАС має перевірити, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.11.2023 у справі № 826/7778/17.

Також в постанові Верховного Суду від 25.07.2023 в справі № 340/4492/22 зазначено, що наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу як це передбачено ч.7 ст.134 КАС України, однак не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої ст.134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

В свою чергу, суд, враховуючи складність даної справи та необхідний (адекватний) обсяг наданої правової допомоги позивачу у даній справі, вважає належним відшкодуванням витрат на правничу допомогу суму коштів у розмірі 1000 грн., які підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Національної поліції у Кіровоградській області на користь позивача.

Також, приймаючи до уваги вимоги ст. 139 КАС України суд вважає за необхідне стягнути з Головного Управління Національної поліції у Кіровоградській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.6, 9, 10, 90, 132, 134, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції у Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5383666 від 03.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., і закрити справу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного Управління Національної поліції у Кіровоградській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. та витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 1000 (одна тисяча) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяА. С. Река