Справа № 320/21352/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 вересня 2025 року Київ № 320/21352/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., за участю секретаря судового засідання Кумейко А.О.,

позивача: не з`явився,

представника відповідача: Мостового В.Р.,

розглянувши в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся 22.12.2023 засобами поштового зв`язку до Київського окружного адміністративного суду з позовом Головного управління ДПС у Київській області.

Просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 14.09.2022 № 0-1027, № 0-1027, № 0-1027, від 27.02.2023 № 0-1027, № 0-1027, № 0-1027 та від 29.01.2020 № 0-1027, № 0-1027.

Ухвалою суду від 11.12.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 14.01.2025.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з відповідними доказами, а також клопотання про залишення позову без руху.

Клопотання мотивоване недоплатою судового збору, оскільки загальна ціна позову відповідно до оскаржуваних ППР складає 702972,91 грн, а позивачем збір сплачено, виходячи із цини позову 651547,00 грн. Отже позивачем не сплачено судовий збір у повному обсязі.

Крім того, від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду.

Клопотання мотивоване тим, що позивач оскаржує ППР прийняті 14.09.2022, які оскаржено в адміністративному порядку, та за результатами розгляду скарги ДПС України прийнято відповідне рішення від 22.09.2023, яким скаргу задоволено частково. Зокрема, ППР від 14.09.2022 № 0-1027, № 0-1027, від 27.02.2023 № 0-1027, № 0-1027 залишено без змін, а ППР від 14.09.2022 № 0-1027 та від 27.02.2022 № 0-1027 скасовані. До того ж, ППР від 29.01.2020 № 0-1027, № 0-1027 також оскаржені в адміністративному порядку, про що ДПС України прийнято рішення від 22.09.2023, яким скаргу залишення без задоволення, а рішення без змін. Зазначені рішення ДПС України вручені позивачу 26.09.2023, у зв`язку із чим пропущено місячний строк, визначений пунктом 56.19 статті 56 ПК України.

Ухвалою суду від 18.03.2025 позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачеві десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї ухвали; оригіналу документу про доплату судового збору у розмірі 514,24 грн.

На виконання вимог ухвали від позивача надійшла заява на усунення недоліків, відповідно до якої просили суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити пропущений строк. До заяви додано докази доплати судового збору.

Судом призначено підготовче засідання на 04.09.2025.

У призначений для розгляду справи день і час у підготовче засідання з`явився представник відповідача. Позивач, належним чином повідомлений про дачу, час і місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про проведення підготовчого засідання без участі позивача та його представника.

Представник відповідача не заперечував щодо проведення підготовчого засідання без участі позивача.

Розглядаючи питання щодо строку звернення до суду, суд виходив із такого.

Залишаючи позов без руху, суд виснував, що за правилами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Згідно з пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

За приписами пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Разом із тим, у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 Верховний Суд відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

У цій постанові Верховний Суд визначив помилковим твердження про те, що як за загальним правилом, так і у разі попереднього адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення строк звернення до суду становить 1095 днів відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, оскільки ця норма права не встановлює процесуальних строків, а лише закріплює право платника податків на оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення в суді в будь-який момент після його отримання із застереженням про те, що реалізація такого права за загальним правилом стає неможливою поза строками давності, які закріплені в статті 102 Податкового кодексу України.

Також Верховий Суд зазначив, що для забезпечення узгодженості судової практики з висновком, викладеним у цій постанові, під час вирішення тотожних спорів повинні враховуватись наведені висновки щодо застосування норм права незалежно від того, чи перераховані всі постанови Верховного Суду, в яких викладена правова позиція, від якої відступила судова палата.

За таких обставин, залишаючи позов без руху, суд вказав, що податкові повідомлення-рішення можуть бути оскаржені до суду у строки, передбачені частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Натомість, у силу вимог пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України, у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.07.2025 у справі № 500/2276/24, сформувала висновок щодо визначення загальної та спеціальної норми права при оскарженні до суду податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання за умови попереднього проведення процедури його адміністративного оскарження.

Так, за висновками Велика Палата Верховного Суду, сформованими у названій постанові, норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Із системного аналізу означених правових норм чинного законодавства, які регулюють правовідносини при дотриманні строків звернення до суду з позовом про оскарження податкових повідомлень-рішень після застосування процедури досудового (адміністративного) оскарження таких повідомлень-рішень, Велика Палата дійшла висновку, що загальною нормою є частина четверта статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а спеціальною нормою є пункт 56.19 статті 56 ПК України.

Ці дві правові норми (загальна і спеціальна) не породжують колізію, адже має місце не суперечність між правовими нормами, а доповнення норми спеціальної дії та встановлення системного законодавчого регулювання, а тому спеціальна норма, передбачена ПК України, має пріоритет у регулюванні спірних правовідносин.

Велика Палата звертає увагу на те, що судова практика Верховного Суду є усталеною і тривалий час незмінною, тому у платників податків не повинно бути двозначного розуміння положень чинного законодавства щодо строку звернення до суду з позовними вимогами про оскарження податкових повідомлень-рішень після процедури адміністративного оскарження цих повідомлень-рішень.

Задля гарантування юридичної визначеності Велика Палата має відступати від попередніх висновків лише за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання.

Велика Палата вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного в пункті 101 постанови Великої Палати від 19.01.2023 у справі № 140/1770/19, про те, що норма пункту 56.18 статті 56 ПУ України встановлює спеціальні строки звернення до суду, відсилаючи в цьому питанні до статті 102 цього Кодексу.

У контексті зазначеного Велика Палата висновує, що норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не встановлює строку звернення до суду з позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення та не є відсильною до норми, яка їх встановлює, а отже, не є тим «іншим законом», яким встановлені спеціальні строки звернення до суду.

Строк у 1095 днів, встановлений статтею 102 ПК України, є саме строком давності, у межах якого за платником податків зберігається право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу, а не строком звернення до суду із такими вимогами.

Велика Палата зазначила, що вона відступає не від постанов у вказаних справах, а від конкретного висновку, викладеного в них. Цей висновок міг бути сформульований не тільки у зазначених постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (див. постанову Великої Палати від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц).

В аспекті наведеного, Велика Палата вважає, що суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права, зокрема дійшовши висновку, що норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому має перевагу в застосуванні правовідносин у справі № 500/2276/24.

У межах розглядуваної справи, позивач оскаржує ППР прийняті 14.09.2022, які було оскаржено в адміністративному порядку, та за результатами розгляду скарги ДПС України прийнято відповідне рішення від 22.09.2023, яким скаргу задоволено частково.

Зокрема, ППР від 14.09.2022 № 0-1027, № 0-1027, від 27.02.2023 № 0-1027, № 0-1027 залишено без змін, а ППР від 14.09.2022 № 0-1027 та від 27.02.2022 № 0-1027 скасовані.

Крім того, ППР від 29.01.2020 № 0-1027, № 0-1027 також оскаржені в адміністративному порядку, про що ДПС України прийнято рішення від 22.09.2023, яким скаргу залишення без задоволення, а рішення без змін.

Зазначені рішення ДПС України вручені позивачу 26.09.2023, у зв`язку із чим місячний строк, визначений пунктом 56.19 статті 56 ПК України сплинув 22.10.2023. Із цим позовом до суду позивач звернувся засобами поштового зв`язку 22.12.2023.

Обґрунтовуючи поважність пропуску місячного строку, у заяві зазначено, що з 26.09.2023 по 22.12.2023, відбувались особливо довготривалі та масовані ракетні атаки по території України, про що свідчать додані до цієї заяви роздруківки з офіційного сайту «Повітряна тривога» по території Київської області за ці дні. Крім того, зазначили, що у період з 26.09.2023 по 22.12.2023, у зв`язку із влучанням у об`єкти енергосистеми та їх руйнування у Київській області, як і в більшості регіонів України діяли графіки стабілізаційних відключень електроенергії, також здійснювалися аварійні відключення електроенергії, які тривали понад 4 годи та здійснювалися щоденно. Під час указаних відключень електроенергії не було доступу до Інтернету та не працювали поштові відділення.

Із урахуванням викладеного, ураховуючи незначний інтервал пропуску строку звернення до суду після використання процедури адміністративного оскарження спірних повідомлень-рішень, зважаючи на повідомлені позивачем обставини, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду, суд визнає поважними причини пропуску вказаного строку, та на підставі статті 121 Кодексу, уважає за необхідне поновити позивачу пропущений строк.

Керуючись статтями 121, 171, 173, 180, 181, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити ОСОБА_1 пропущений строк.

Продовжити розгляд адміністративної справи за правилами загального позовного провадження.

Копію ухвали суду надіслати (видати) учасникам справи (їхнім представникам).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Скрипка І.М.

Повна ухвала виготовлена та підписана 08.09.2025.