Справа № 300/489/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/489/25 пров. № А/857/17101/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 300/489/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

місце ухвалення судового рішення м. Івано-Франківськ
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїПанікар І.В.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулась до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила суд:

визнати протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку пенсії, оформлену листом від 22.01.2025 за № 0900-0202-8/4360 про відмову у перерахунку пенсії;

зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії з 10.01.2025, зарахувавши до стажу період її роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 та з 03.08.2023 по 18.04.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 300/489/25 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування до стажу період роботи ОСОБА_1 з 20.09.2005 по 03.10.2005, з 01.12.2014 по 31.03.2022, з 03.08.2023 по 18.04.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» в подвійному розмірі згідно статті 60 ЗУ "Про пенсійне забезпечення".

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.01.2025 про перерахунок пенсії в подвійному розмірі згідно статті 60 ЗУ "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.01.2025 про перерахунок пенсії в подвійному розмірі згідно статті 60 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" та прийняти рішення по суті, з урахуванням правової оцінки суду, наданої у цьому рішенні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору в розмірі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судове рішення у частині відмови прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що період роботи з 01.01.2004 по 19.09.2005 та з 04.10.2005 по 30.11.2014 також повинен бути зарахований у подвійному розмірі, що підтверджується відповідними рішеннями про перерахунок пенсії.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що Головним управлінням правомірно не враховано спірний стаж у подвійному розмірі, оскільки відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення робота у закладах охорони здоров`я зараховується до стажу у подвійному розмірі до 31.12.2003 року, ця норма не поширюється на працівників які продовжують працювати у закладах відділень охорони здоров`я після набрання чинності Закону України.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційних скарг відповідач та представник позивача повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що стаж роботи ОСОБА_1 за період з 20.09.2005 по 03.10.2005, з 01.12.2014 по 31.03.2022, з 03.08.2023 по 18.04.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» має зараховуватися до спеціального стажу в подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону №1788-ХІІ.

При цьому, суд вважав, що період роботи з 01.01.2004 по 19.09.2005 та з 04.10.2005 по 30.11.2014 уже зарахований у подвійному розмірі, а отже в цій частині вимог суд відмовив.

При цьому, суд дійшов висновку, що оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийняти відповідне рішення за результатами розгляду заяви позивача від 14.01.2025 про перерахунок пенсії в подвійному розмірі згідно статті 60 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням висновків суду.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

10.01.2025 позивач через портал електронних послуг подав заяву про перерахунок пенсії з проханням зарахувати до стажу період його роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 та з 03.08.2023 по 18.04.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.30-31).

17.01.2025 представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із адвокатським запитом із проханням надати належним чином завірену відповідь на звернення ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 10.01.2025 до територіальних органів Пенсійного фонду України через портал електронних послуг (а.с.33).

Листом від 22.01.2025 за № 0900-0202-8/4360 Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надано завірені належним чином копії запитуваних документів за пенсійною справою ОСОБА_1 (а.с.34).

Водночас, з наданих матеріалів справи, стороною позивачки встановлено, що пенсійним органом не зараховано період роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 31.03.2022 та з 03.08.2023 по 18.04.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивачка звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2023 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частин 1, 2 статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 4 статті 24 цього Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 637 від 12.08.1993 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Положеннями пункту 3 даного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників. Відповідно до пункту 1.1 Загальні положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відтак, здійснивши аналіз вказаних норм, колегія суддів зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності відповідних записів у трудовій книжці стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, архівними установами. У випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються довідки підприємств, установ, організацій, виписки із наказів, особові рахунки та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників за №301 від 27.04.1993 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2019 у справі №654/890/17, який відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України застосував суд в даній адміністративній справі.

Як вбачається з записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с.13-15) судом встановлено, що позивачка в період:

- з 06.06.1994 прийнята на посаду санітарки в Обласній психіатричній лікарні № 2;

- з 01.02.1998 на основі листа МОЗ України № 10.03.68/29 від 16.01.1998, відповідно до Державного класифікатора вважати на посаді молодшої медсестри;

- з 01.07.2004 переведена на посаду палатної молодшої медсестри;

- з 02.04.2018 переведена молодшою медсестрою (санітаркою палатною) психіатричного відділення № 4;

- з 31.03.2022 звільнена з роботи у зв`язку із скороченням чисельності працівників;

- з 03.08.2023 прийнята на роботу молодшою медичною сестрою (санітаркою палатною) психіатричного відділення № 2;

- з 31.08.2023 звільнена з роботи у зв`язку з переведенням в КПН «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради»;

- з 01.09.2023 прийнята на посаду молодшої медичної сестри (санітарки палатної) психіатричного відділення № 2 відділеного структурного підрозділу № 2.

Вказане також підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» від 18.04.2024 № 6661, відповідно до змісту якої судом встановлено, що ОСОБА_1 працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» з 06.06.1994 по 31.03.2022 та з 03.08.2023 по теперішній час. Зазначено, що робота за цей період дає право на подвоєння стажу згідно Закону України «Про внесення змін до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1110-ІУ від 10 липня 2003 року (а.с.32).

Колегія суддів зазначає, що трудова книжка містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач була прийнята на таку роботу.

Вказані спірні періоди роботи позивачки підтверджено і уточнюючою довідкою.

Як передбачено пунктом 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Слід зазначити, що пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", згідно якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Під час розгляду справи встановлено і відповідачем не заперечується, що з 06.06.1994 по 31.03.2022 та з 03.08.2023 позивач працює у закладі з надання психіатричної допомоги, а саме у Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради». Вказане підтверджується, як уже зазначено, записами у трудовій книжці та відповідною довідкою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу її стаж у інфекційному закладі охорони здоров`я, а саме у Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» не зараховано в подвійному розмірі не за весь період її роботи у такому закладі, а тільки після 01.01.2004, оскільки пенсійний орган вважає, що з 01.01.2004 приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині обчислення стажу для розрахунку розміру пенсії.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що вимогами пункту 4 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Крім того, редакція статті 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує статтю 60 Закону №1788-XII та не зупиняє її дію. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року, у справі №689/872/17 та від 27 лютого 2020 року, у справі №462/1713/17.

Також слід зазначити, що у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058 та Законом №1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

А відтак, враховуючи вищенаведені норми права та встановленні обставини справи, суд першої інстанції вірно зазначив, що стаж роботи позивача у Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради», зокрема з 20.09.2005 по 03.10.2005, з 01.12.2014 по 31.03.2022, з 03.08.2023 по 18.04.2024 повинен зараховуватися у подвійному розмірі.

Щодо доводів позивача про те, що період роботи з 01.01.2004 по 19.09.2005 та з 04.10.2005 по 30.11.2014 також повинен бути зарахований у подвійному розмірі, то колегія суддів вказує на наступне.

Так, з рішення про перерахунок пенсії №35 від 17.01.2025, а зокрема у графі «страховий стаж після 01.01.2004» видно, що період роботи позивачки після 01.01.2004 року відповідачем зараховано до стажу позивачки у одинарному розмірі, оскільки тривалість стажу позивачки після 01.01.2004 (18 років 2 місяці 17 днів) відповідає календарному обчисленню тривалості її роботи після 01.01.2004. Аналогічний висновок випливає і з розміру обчисленого відповідачем коефіцієнта стажу позивача (а.с.35).

Вказане свідчить про те, що відповідачем було протиправно не зараховано до стажу в подвійному розмірі не лише період роботи позивачки у Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» з 20.09.2005 по 03.10.2005, з 01.12.2014 по 31.03.2022, з 03.08.2023 по 18.04.2024, як вважав суд першої інстанції, але й період її роботи у цьому закладі з 01.01.2004 по 19.09.2005 та з 04.10.2005 по 30.11.2014.

Щодо доводів позивача про те, що слід зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії з 10.01.2025, зарахувавши до стажу період її роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 та з 03.08.2023 по 18.04.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийняти відповідне рішення за результатами розгляду заяви позивача від 14.01.2025 про перерахунок пенсії в подвійному розмірі згідно статті 60 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням висновків суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє часткове підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції у вказаній частині.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині наведених аргументів позивача, в решті судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 300/489/25 змінити, а зокрема абзац другий резолютивної частини рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 300/489/25 викласти а наступній редакції:

«Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування до стажу період роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 31.03.2022 та з 03.08.2023 по 18.04.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» в подвійному розмірі згідно статті 60 ЗУ "Про пенсійне забезпечення"».

В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 300/489/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос