Справа № 460/10980/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/10980/24 пров. № А/857/6257/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І

Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року (головуючий суддя Дуляницька С.М.) у справі № 460/10980/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

19.09.2024 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області які полягають у не зарахуванні до вислуги років ОСОБА_1 періоду навчання у цивільному вищому навчальному закладі, після закінчення якого було присвоєно офіцерське звання, до вступу на службу до органів внутрішніх справ;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області провести перерахунок вислуги років ОСОБА_1 , з урахуванням періоду визначеного абзацом 1 пункту 2 Постанови № 393;

- визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту з вислуги 25 років без врахування періоду навчання у цивільному вищому навчальному закладі, після закінчення якого було присвоєно офіцерське звання, до вступу на службу до органів внутрішніх справ;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту, з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням періоду визначеного абзацом 1 пункту 2 Постанови № 393.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що необхідною умовою врахування років навчання у цивільному навчальному закладі у вислугу років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту є те, що за наслідками такого навчання студентам (слухачам, курсантам та ін.) присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Тобто, особа повинна була отримати офіцерське (спеціальне) звання саме за результатами навчання, ще до вступу до органів внутрішніх справ. Законодавець під такими цивільними навчальними закладами мав на увазі ті, в яких студенти (слухачі, курсанти та ін.) паралельно проходили військове навчання та отримували військову спеціальність - навчання на військових кафедрах, та навчання у закладах зі спеціальним режимом навчання, у спірних ж правовідносинах суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу не було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання, відповідно немає підстав для врахування періоду навчання позивача у Тернопільському фінансово-економічного інституті у вислугу років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, оскільки таке навчання не було пов`язано з присвоєнням йому офіцерського (спеціального) звання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 у справі №460/10980/24 та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до Закону №2262-ХІІ та п. 2 Постанови №393 необхідною умовою для додаткового зарахування періоду навчання у ВНЗ до вислуги років є: навчання у закладах освіти (ВНЗ) після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на службу, зокрема до органів внутрішніх справ (ОВС), відповідні умови дотримані позивачем.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вжиття судом заходів повідомлення сторін про відкриття апеляційного провадження, за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 1985 по 1988 роки навчався у Тернопільському фінансово-економічному інституті.

Згідно даних військового квитка та Атестаційного листа наказом МО України №387 від 31.10.1992 позивачу присвоєно офіцерське звання "лейтенант запасу".

Позивач з січня 1999 року по 22 серпня 2024 року проходив службу цивільного захисту на посадах в структурних підрозділах Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області .

Згідно з витягом з наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області від 20.08.2024 №314 полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 звільнено зі служби цивільного захисту, за пунктом 176 підпунктом З (за станом здоров`я), виключено з кадрів ДСНС України та знято з усіх видів забезпечення 22 серпня 2024 року.

У цьому наказі зазначено, що вислуга років для нарахування та виплати грошової допомоги складає 25 років. Вислуга років станом на 22.08.2024 : календарна 30 років 07 місяців 10 днів, з них: служба в ЗС 01 рік 10 місяців 07 днів; служба в ОВС України 03 років 01 місяць 16 днів; в МНС України - 14 років 02 місяці.

Листом від 09.09.2024 №62 02-4370/62 09 Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області повідомило, що для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнення зі служби цивільного захисту, зараховано період служби з 05.01.1999 по 22.08.2024.

Листом від 09.09.2024 №62 02-4369/62 09 Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області повідомило позивача, що норми пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 не застосовувались при обчисленні вислуги років, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позив звернувся до суду з цим позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Питання щодо обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393).

Відповідно до пункту 7 розділу XХVІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затв. Наказом Міністерства внутрішніх справ України 20 липня 2018 року № 623, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2018 р. за № 936/32388, особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пункт 13 розділу XХVІІ Інструкції № 623, до вислуги років особам рядового і начальницького складу для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту в разі звільнення зараховуються періоди, визначені в пунктах 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб».

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України №2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Пунктом 2 постанови №393 визначено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"», під час призначення пенсії згідно з пунктом «а» статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

Таким чином, виходячи з системного тлумачення вищевказаних норм Закону України № 2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року, можна зробити висновок про те, що законодавець встановив дві підстави для додаткового зарахування до вислуги років особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів Державної служби України з надзвичайних ситуації часу їхнього навчання в навчальних закладах в межах до п`яти років, із розрахунку - один рік за шість місяців, а саме: 1) навчання у цивільних вищих навчальних закладах (незалежно від форми навчання); 2) навчання у інших навчальних закладах.

Водночас, необхідною умовою такого зарахування є те, що після закінчення таких навчальних закладів особі присвоєно офіцерське звання, якщо це навчання було до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду.

Отже, як це правильно констатував суд першої інстанції необхідною умовою врахування років навчання у цивільному навчальному закладі у вислугу років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту є те, що за наслідками такого навчання студентам (слухачам, курсантам та ін.) присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Тобто, особа повинна була отримати офіцерське (спеціальне) звання саме за результатами навчання, ще до вступу до органів внутрішніх справ. Законодавець під такими цивільними навчальними закладами мав на увазі ті, в яких студенти (слухачі, курсанти та ін.) паралельно проходили військове навчання та отримували військову спеціальність - навчання на військових кафедрах, та навчання у закладах зі спеціальним режимом навчання.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що у цьому ж випадку, по закінченню Тернопільського фінансово-економічного інституту у 1985 році ОСОБА_1 не було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання.

Так, необхідною умовою для врахування років навчання у цивільному вищому навчальному закладі у вислугу років осіб начальницького складу органів податкової міліції, є те, що за наслідками такого навчання студентам (слухачам, курсантам та ін.) присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Тобто, особа повинна отримати офіцерське (спеціальне) звання саме за результатами навчання, ще до вступу до органів внутрішніх справ.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що підстав для врахування періоду навчання позивача у Тернопільському фінансово-економічного інституті у вислугу років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби не має, оскільки таке навчання не було пов`язано з присвоєнням позивачу офіцерського (спеціального) звання.

Слід зазначити, що законодавець під визначенням «цивільні вищі навчальні заклади» мав на увазі ті навчальні заклади, в яких студенти (слухачі, курсанти та ін.) паралельно проходили військове навчання та отримували військову спеціальність - навчання на військових кафедрах та навчання у закладах зі спеціальним режимом навчання.

Проаналізувавши вказані положення, колегія суддів зазначає, що згідно даних військового квитка та Атестаційного листа наказом МО України №387 від 31.10.1992 позивачу присвоєно офіцерське звання "лейтенант запасу".

Тобто, з матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами те, що офіцерське (спеціальне) звання позивач отримав не після закінчення навчального закладу, а при прийнятті на роботу до органів внутрішніх справ.

Таким чином, оскільки після закінчення ОСОБА_1 цивільного вищого навчального закладу йому не було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання, то таке навчання не може бути зараховано до вислуги років.

Водночас, факт того, що позивач до вступу на службу навчався у вищому навчальному закладі - Тернопільському фінансово-економічного інституту, не є достатньою підставою для зарахування цього періоду навчання до вислуги років.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2019 року у справі №809/780/15, від 10 травня 2019 року по справі №823/1330/16, від 22 січня 2020 року по справі №200/5111/19, від 27 січня 2021 року по справі №818/848/16, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави для відмови у задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі №460/10980/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний