Справа № 240/12303/24
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Житомир справа № 240/12303/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування періодів роботи з 02.07.1979 по 31.08.1979 та з 01.10.1981 по 20.07.1984 в хмелерадгоспі «імені Куйбишева», що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , виданою на ім`я ОСОБА_1 - протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 02.07.1979 по 31.08.1979 і а з 01.10.1981 по 20.07.1984 в хмелерадгоспі «імені Куйбишева», що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 виданою на ім`я ОСОБА_1 ;

- визнати протиправні дії (бездіяльність) Головного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування періодів роботи з 12.12.1986 по 19.06.1993 в колгоспі «Восток», що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_2 виданою на ім`я ОСОБА_1 - протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 12.12.1986 по 19.06.1993 в колгоспі «Восток», що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_2 виданою на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся із заявою до пенсійного органу щодо обчислення страхового стажу, однак відповідачем листом відмовлено у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу. Позивач вважає дії відповідача протиправними та такими що порушують його права, оскільки з копії трудової книжки вбачається що вона у період з 02.07.1979 по 31.08.1979 та з 01.10.1981 по 20.07.1984 працювала в Хмелерадгоспі «ім. Куйбишева». При цьому, даний період не був зарахований до її страхового стажу при призначенні пенсії за віком. оскільки в трудовій книжці не вірно зазначено по батькові, що н відповідає паспортним даним, а також те що, в архівній довідці від 28.09.2021 р№ 229 та №230, яка видана трудовим архівом Лугинської селищної ради, зазначено, що в книгах обліку розрахунків оо оплаті праці хмелерадгоспу ім. Куйбишева с. Будо-Літки значиться ОСОБА_2 ( так в документі) за 1979 рік, ОСОБА_2 ( так в документі) за 1980 -1983 рік. шо суперечить паспортним даним. Однак, позивач вказує, що вона не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи до трудової книжки вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто нею, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати відсутність трудового стажу у неї за спірний період. Разом із заявою про зарахування до стажу для призначення пенсії до Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області надано оригінал трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 відповідно до якої 12.12.1986 року її прийнято в члени колгоспу« Восток» та 19.006.1933 року за власним бажанням виключено із членів колгоспу «Восток». Крім того в розділі трудової книжки містяться відомості про вироблені трудодні. Записи скріплені печаткою та підписом посадової особи. Отже трудова книжка містить усі необхідні записи та підтверджує роботу у вказані періоди.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в хмелерадгоспі імені Куйбишева з 02.07.1979 по 31.08.1979 та з 01.10.1981 по 20.07.1984 в зв`язку з тим, що трудова книжка НОМЕР_3 заповнена з порушенням вимог Інструкції, а саме, не вірно зазначено по батькові « ОСОБА_3 », що не відповідає паспортним даним. В архівній довідці від 28.09.2021 №230, яка видана трудовим архівом Лугинської селищної ради, зазначено, що у книгах обліку розрахунків по оплаті праці працівникам хмелерадгоспу ім. Куйбишева с. Будо-Літки значиться ОСОБА_2 (так в документі) за 1979 рік, ОСОБА_2 (так в документі) за 1980-1983 рік, що суперечить паспортним даним. Записи трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 20.12.1986 не відповідають вимогам п.6 Інструкції «Про трудові книжки колгоспників», затвердженої Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 року. Також у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 від 20.12.1986 не зазначено підстави внесення записів (документ, його дата і номер) про встановлений та виконаний мінімум вихододнів.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 .

В подальшому, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою щодо зарахування періодів роботи до страхового стажу.

Листом від 23.05.2025 ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило позивача, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в хмелерадгоспі імені ОСОБА_4 з 02.07.1979 по 31.08.1979 та з 01.10.1981 по 20.07.1984 в зв`язку з тим, що трудова книжка НОМЕР_3 заповнена з порушенням вимог Інструкції, а саме, не вірно зазначено по батькові « ОСОБА_3 », що не відповідає паспортним даним. Записи трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 20.12.1986 не відповідають вимогам п.6 Інструкції «Про трудові книжки колгоспників», затвердженої Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 року. Також у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 від 20.12.1986 не зазначено підстави внесення записів (документ, його дата і номер) про встановлений та виконаний мінімум вихододнів. Для розгляду питання можливості зарахування періоду роботи у колгоспі «Восток» з 12.12.1986 по 19.06.1993 необхідно надати уточнюючу довідку про встановлені та вироблені вихододні та документи про зміну назви колгоспу.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не зарахування стажу, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з вказаним позовом за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону №1058 встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами першою - третьою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною четвертою вказаної статті періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Слід зазначити, що до набрання чинності Законом №1058 стаж роботи для призначення пенсії регламентувався Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон №1788).

Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені статтею 56 Закону №1788.

Так, частиною 1 статті 56 Закону №1788 встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Щодо не зарахованого позивачу до страхового стажу періодів роботи в хмелерадгоспі імені Куйбишева з 02.07.1979 по 31.08.1979 та з 01.10.1981 по 20.07.1984, суд зазначає таке.

Так, згідно із записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 від 05.07.1979 позивача з 02.07.1979 прийнято на роботу різноробочою пол. бр. №2, а 31.08.1979 звільнена з вступом на навчання. 01.10.1981 прийнята на посаду пом. бригадира 20.07.1984 звільнена за власним бажанням.

Вказані записи скріплені печаткою та підписом уповноваженої особи.

Отже, трудова книжка позивача містить необхідні записи.

Відповідно до архівної довідки трудового архіву Лугинської селищної ради від 28.09.2021 №229 у книгах обліку розрахунків по оплаті праці робітникам хмелерадгоспу ім. Куйбишева с. Будо-Літки значиться ОСОБА_2 (так у документі) за 1979 рік, ОСОБА_2 (так у документі) за 1980-1983 роки.

Архівна довідка трудового архіву Лугинської селищної ради від 28.09.2021 №230 містить інформацію про вироблені вихододні.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого 22.02.1997 Лугинським РВ УМВС України в Житомирській області прізвище, ім`я та по батькові позивача (російською) " ОСОБА_1 ".

Відповідно до наданої позивачем копії трудової книжки НОМЕР_4 від 05.07.1979, вона заповнена на ім`я (російською) " ОСОБА_1 ".

Згідно п. 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Отже, ім`я, по батькові та прізвище зазначені в трудовій книжці повинні збігатись з ім`ям, по батькові та прізвищем зазначеними в паспорті особи, а не в свідоцтві про реєстрацію актового запису про шлюб.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 "Про трудові книжки колгоспників" затверджено Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників.

Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів, в тому числі на членів риболовецьких колгоспів, з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно пунктів 1-3 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудової діяльності членів колгоспів.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться в присутності особи, яку прийнято в члени колгоспу.

Відповідно до п. 5 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, в трудову книжку колгоспника вносяться: відомості про трудову участь, зокрема прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.

Згідно п. 13 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

При цьому, за загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

При цьому, суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №593/283/17).

Також згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Зі змісту викладених положень слідує, що органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачами дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови в їх врахуванні при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.

Суд зауважує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

З огляду на викладене, відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо не врахування позивачу періоду роботи в хмелерадгоспі імені Куйбишева з 02.07.1979 по 31.08.1979 та з 01.10.1981 по 20.07.1984.

Щодо зарахування періоду роботи у колгоспі «Восток» з 12.12.1986 по 19.06.1993 суд зазначає наступне.

З рішення про відмову у призначенні пенсії встановлено, що відповідач не зарахував період роботи в колгоспі «Восток» з 12.12.1986 по 19.06.1993, оскільки в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 від 20.12.1986 не зазначено підстави внесення записів (документ, його дата і номер) про встановлений та виконаний мінімум вихододнів, записи трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 20.12.1986 не відповідають вимогам п.6 Інструкції «Про трудові книжки колгоспників», затвердженої Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310.

Так, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Відповідно до п.п.5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

З огляду на положення частини другої статті 56 Закону №1788-XIIта пункту 5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь, прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.

У межах спірних правовідносинах до страхового стажу не зараховано період роботи колгоспі «Восток» з 12.12.1986 по 19.06.1993.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника від 20.12.1986 серії НОМЕР_2 , позивач у спірний період з 12.12.1986 по 19.06.1993 працювала колгоспі «Восток».

У розділі «Трудова участь в колективному господарстві» трудової книжки колгоспника наявні наступні записи про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто кількість вироблених трудоднів:

- за 1987 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 285, при встановленому мінімумі 240;

- за 1988 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 308, при встановленому мінімумі 240;

- за 1989 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 284, при встановленому мінімумі 240;

- за 1990 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 257, при встановленому мінімумі 240;

- за 1991 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 262, при встановленому мінімумі 240;

- за 1992 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 243, при встановленому мінімумі 240;

- за 1993 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 118, при встановленому мінімумі 96;

В якості підстави для відмови в зарахуванні до стажу періоду роботи з 12.12.1986 по 19.06.1993 відповідачем зазначено, що записи про встановлений мінімум трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані вихододні оформленні не належним чином.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки колгоспника 20.12.1986 серії НОМЕР_2 містять неправдиві або недостовірні відомості, і ця обставина не спростована відповідачем.

В трудовій книжці колгоспника містяться відомості про роботу позивача з 12.12.1986 по 19.06.1993 в колгоспі «Восток», містяться відомості про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві.

Як уже зазначалось судом, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відмовляючи зараховувати періоди роботи позивача з 12.12.1986 по 19.06.1993 в колгоспі «Восток» до страхового стажу, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Щодо посилання відповідача на не звернення позивача до пенсійного органу із заявою встановленого зразка за перерахунком пенсії, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

За приписами частини 1 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до пункту 2.7 Порядку № 22-1 до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

Пунктом 2.8 розділу ІІ Порядку № 22-1 встановлено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати:

1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу;

2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу;

Згідно пункту 4.1 Порядку заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Відповідно до п. 4. 3 означеного Порядку, рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Як установлено судом, 18.04.2024 позивач звернулася з письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України, в якій просила провести перерахунок пенсії, зарахувавши в до страхового стажу періоди роботи з 02.07.1979 по 31.08.1979, з 01.10.1981 по 20.07.1984, з 12.12.1986 по 19.06.1993.

Спірним у даній справі, крім іншого, є форма та зміст заяви, з якою позивач звернулася до Пенсійного органу

Суд наголошує, що зміст зазначеної заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявника - переведення перерахунку його пенсії.

Разом із цим, на зазначену заяву Головним управлінням Пенсійного фонду України надано лист.

При цьому, відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

У силу частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами першою, другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Отже, право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачу, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов`язком суду, який має приймати рішення в межах позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги можливість у той чи інший спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього).

Поряд з цим, правила адміністративного судочинства допускають випадки, коли суд може вийти за межі вимог позову, зокрема, у випадку, якщо спосіб захисту, який пропонує позивач, є недостатнім або неправильно ним обраним для ефективного захисту його прав, свобод та інтересів.

Суд зауважує, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, що пов`язано з публічно-правовим характером спірних відносин та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може і зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів, порушення яких встановлено судом.

Отже, невід`ємною частиною конституційного права на судовий захист є можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог щодо поновлення яких встановлена у належній судовій процедурі та формалізована у судовому рішенні, що забезпечено конкретними гарантіями, які б дозволяли реалізувати його в повному об`ємі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя.

Поряд з цим, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

При цьому суд враховує, що за висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 24.12.2019 у справі №823/59/17, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. А втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Обраний судом у конкретному випадку спосіб захисту порушеного права позивача має відповідати завданням адміністративного судочинства, вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивача в правах.

Враховуючи те, що відповідачем заяву позивача від 18.04.2024 фактично не розглянуто належним чином та за результатами її розгляду не прийнято відповідне рішення, то в даному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви у встановленому законодавством порядку та неприйняття відповідного рішення за результатами її розгляду.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача відповідно до встановлених у справі обставин та висновків суду, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянути заяву від 18.04.2024 про перерахунок пенсії, із прийняттям відповідного рішення, з урахуванням правових висновків суду.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

З огляду на ухвалення судом у цій справі рішення про задоволення позовних вимог фізичної особи, понесені позивачем судові витрати сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. РНОКПП/) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.04.2024 у встановленому законодавством порядку та неприйняття відповідного рішення за результатами її розгляду.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.04.2024 про зарахування до страхового стажу періодів роботи з 02.07.1979 по 31.08.1979, з 01.10.1981 по 20.07.1984, з 12.12.1986 по 19.06.1993, із прийняттям відповідного рішення з урахуванням правових висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

08.09.25