Справа № 460/77/25
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/77/25 пров. № А/857/10060/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Мікули О.І., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року (головуючий суддя: Недашківська К.М., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 03.01.2025, звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.12.2024 № 82 щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити і виплачувати пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 17.12.2024.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3). Позивач звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивачу було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, оскільки період проживання останньої у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає менше 3 років. Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх протиправними.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.12.2024 № 82 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 17.12.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 17.12.2024.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що початкова величина зменшення пенсійного віку до позивача не застосовується, оскільки доказів, що підтверджують постійне проживання або постійну роботу з 26.04.1986 по 31.07.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення матеріали справи не містять, а тому позивач не має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки. Апелянт посилається на те, що позивач прожив у зоні гарантованого добровільного відселення лише 2 роки 5 місяців, оскільки встановлення судовим рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області факту проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з 01.07.1986 по 31.08.1986, з 31.12.1986 по 11.01.1987, з 01.07.1987 по 31.08.1987, з 31.12.1987 по 10.01.1988, з 14.03.1988 по 30.06.1988, з 21.10.1988 по 21.11.1988 та з 23.11.1990 по 14.12.1990 не може бути підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також звертає увагу, що лише наявність посвідчення «Потерпілого від Чорнобильської АЕС» не є достатньою підставою для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому він просить залишити апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 1970 року народження, є особою потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською облдержадміністрацією.

Позивач, 17.12.2024 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві та 20.12.2024 прийнято рішення № 82 про відмову у призначенні пенсії.

Зі змісту вказаного рішення про відмову вбачається, що позивач не має права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає менше 3 років. До періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано періоди з 01.07.1986 по 31.08.1986, з 31.12.1986 по 11.01.1987, з 01.07.1987 по 31.08.1987, з 31.12.1987 по 10.01.1988, з 14.03.1988 по 30.06.1988, з 21.10.1988 по 21.11.1988, з 23.11.1990 по 14.12.1990 згідно рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 11.11.2024 у справі № 556/2886/24, оскільки в такому відсутні вимоги зобов`язального характеру щодо призначення пенсії ОСОБА_1 . Відтак, згідно наданих документів право на призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутнє.

Вважаючи таку відмову у призначенні пенсії протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки факт постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, зокрема, підтверджено довідкою органу місцевого самоврядування, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 11.11.2024 у справі №556/2886/24 та посвідченням, а тому позивач має право на призначення та виплату пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - за наявності страхового стажу не менше 31 року.

Абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, згідно оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 20.12.2024 №82, було не підтвердження факту проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі покликання пенсійного органу безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", с.Полиці Вараського району Рівненської області дійсно відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення (селі Полиці Вараського району Рівненської області) у період з дня народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) по вересень 1985, з 04.07.1988 по 21.10.1988, з 15.12.1990 по 08.04.2002 підтверджується довідкою від 17.07.2024 №451, виданою Полицькою сільською радою Вараського району Рівненської області.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 11.11.2024 у справі №556/2886/24, яке набрало законної сили 12.12.2024, встановлено факт проживання ОСОБА_1 , в селі Полиці Володимирецького району Рівненської області з 01.07.1986 по 31.08.1986, з 31.12.1986 по 11.01.1987, з 01.07.1987 по 31.08.1987, з 31.12.1987 по 10.01.1988, з 14.03.1988 по 30.06.1988, з 21.10.1988 по 21.11.1988 та з 23.11.1990 по 14.12.1990.

Пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом № 796-ХІІ, для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 1 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 1 січня 1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до статті 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно з частиною 3 статті 65 Закону № 796-XII посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Зазначене кореспондується зі змістом пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501.

Як встановлено судом, у позивача наявне посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , видане Рівненською обласною державною адміністрацією 30.08.2021.

Відтак, позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ для осіб, які постійно проживають та постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, в тому числі і право на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Відповідач щодо наявності у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та чинності посвідчення не заперечують.

Спірним є питання проживання (роботи) позивача не менше трьох років у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до положень підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №2 2-1 документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, для потерпілих від Чорнобильської катастрофи є:

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:

- для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

- для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

- для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23.

У постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Отже, період перебування особи (навчання, роботи) на території, яка не віднесена до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, не може бути зарахований до періоду проживання (навчання та період роботи) на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції, враховуючи наведені висновки Верховного Суду та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку, дійшов висновку, що матеріалами справи підверджено факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, зокрема такі дані підтверджені довідкою від 17.07.2024 №451, виданою Полицькою сільською радою Вараського району Рівненської області, що підтверджує факт проживання ОСОБА_1 у період з дня народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) по вересень 1985, з 04.07.1988 по 21.10.1988, з 15.12.1990 по 08.04.2002, а також рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 11.11.2024 у справі №556/2886/24, яке набрало законної сили 12.12.2024, підтверджується факт проживання позивача, в селі Полиці Володимирецького району Рівненської області з 01.07.1986 по 31.08.1986, з 31.12.1986 по 11.01.1987, з 01.07.1987 по 31.08.1987, з 31.12.1987 по 10.01.1988, з 14.03.1988 по 30.06.1988, з 21.10.1988 по 21.11.1988 та з 23.11.1990 по 14.12.1990, що надає змогу суду встановити, що станом на 01.01.1993 строк проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення становить 3 роки та 2 місяці.

Щодо покликання апелянта, що встановлення судовим рішенням Володимирецького районного суд Рівненської області факту проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю певної кількості років не може бути підтвердженням проживання у цій зоні та підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки згідно ст. 129-1 Конституції України, рішення є обов`язковим до виконання, а приписами ч. 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

З огляду на викладене, оскільки період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить не менше 3 років, а тому позивач має право на зниження пенсійного віку на 6 років.

Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року, що підтверджується судовим рішенням № 556/2886/24, отже він має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку, а також оскільки період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить не менше 3 років, позивач досягнув 54-річного віку і в нього наявний страховий стаж 36 років 1 місяць 9 днів (наявність якого не заперечується відповідачем), а тому є всі правові підстави для призначення пенсії, у відповідності до положень статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати позивачу з 17.12.2024 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 у справі № 460/77/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін