Справа № 340/5135/25
Суддя: А.В. САГУН
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 вересня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/5135/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого Сагуна А.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову лікаря-інтерна ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.06.2025 № 696 в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 .

Також просить зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 у 30-денний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили подати звіт про його виконання.

19.08.2025 представником позивача подано заяву від 18.08.2025 про забезпечення позову шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_3 вчиняти будь які дії, пов`язані з переміщенням (переведенням) ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період до іншого місця служби або до іншої військової частини з Військової частини НОМЕР_3 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 340/5135/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання дій протиправними, визнання рішення протиправним та скасування, зобов`язання вчинити певні дії.

Так, згідно ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Ч. 2 ст. 150 КАС України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено, в тому числі шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отож, головним завданням інституту "забезпечення позову", є забезпечення отримання особою, в користь якої ухвалене судове рішення, присудженого права. Рішення, які приймаються за наслідками розгляду заяви про забезпечення позову, повинні відповідати завданню адміністративного судочинства, яке визначено частиною першою статті 2 КАС України. Тобто, гарантувати реальний захист прав особи під час виконання майбутнього судового рішення.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі в тексті - Конвенція) у статтях 6 та 13 регулює питання отримання особою належного правового захисту, в тому числі під час виконання судового акту.

Так, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, Європейський суд з прав людини (далі в тексті - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої дискреційної дії державних органів та доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України", заява №61406/00, § 59); "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України", заява №38722/02, § 75); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України", заява №20390/07, § 29).

Згідно з позицією ЄСПЛ заходи забезпечення (тимчасові заборони), які вживає суд у процесі вирішення спору, повинні відповідати закону, враховувати суспільні (загальні) інтереси та пропорційність між використаними засобами та метою, яку прагне суд досягнути (див., наприклад, Dzinic v. Croatia (Джиніч проти Хорватії), № 38359/13, п.п. 61-62 та Karahasanoglu v. Turkey (Карагасаноглу проти Туреччини) (заяви № 21392/08 та 2 інші заяви, п.п. 144-153)).

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 22.12.2022 у справі № 640/31815/22, зазначив, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб - позивачів та юридичних в адміністративному процесі та механізмом, який покликаний гарантувати, у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав, (1) виконання майбутнього рішення суду або/та (2) ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, зокрема, спроможність такого заходу забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, перевірити імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, а також мотивувати неможливість порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судове рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказана постанова Верховного Суду, є релевантною з обставинами даної справи, відтак суд враховує її під час застосування норм матеріального права.

Заява обґрунтована тим, що командування Військової частини НОМЕР_3 уповноважене на переміщення ОСОБА_1 до іншої військової частини без його відома та без його згоди. З огляду на зазначене, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виконати рішення суду апріорі неможливо, а тому майбутнє рішенням не буде ефективним способом захисту потенційно порушеного права останнього, що є не припустим. Вказане може призвести до ускладнення або неможливості виконання рішення суду по цій справі у разі задоволенні позову, оскільки внаслідок таких дій Військова частина НОМЕР_3 не буде вже належним відповідачем та особою, яка наділена компетенцією приймати рішення про виключення позивача зі списків особового складу іншої військової частини. Зважаючи на протиправність процедури призову ОСОБА_1 на військову службу, характеру заявлених позовних вимог заборона вчиняти будь які дії, пов`язані з переміщенням (переведенням) ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період до іншого місця служби або до іншої військової частини з Військової частини НОМЕР_3 до набрання законної сили судовим рішенням спрямована на перешкоджання спричинення значної шкоди правам та інтересам останнього.

Так, суддя зазначає, що позивач оскаржує в судовому порядку дії відповідача-1 та просить зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 , і саме в межах розгляду адміністративної справи буде перевірено правомірність даних дій, а також підстави для виключення солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 .

Тобто позивачем не надано суду доказів, які б свідчили, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в межах перевірки правомірності дій відповідача-1 та зобов`язання вчинити дії відповідачем-2, або ж унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, на час розгляду заяви, суд не вбачає ознак можливої небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача; суду не доведено неможливість захисту прав позивача без вжиття таких заходів; не доведено, що для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суддя зазначає, що заявляючи заяву про забезпечення позову у такий спосіб, представник позивача фактично до винесення кінцевого рішення у справі, хоче отримати проміжне рішення судді із правовою його позицією, щодо протиправності чи правомірності дій відповідачів.

Зважаючи на викладене суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

У період з 18.08.2025 по 05.09.2025 (включно) суддя перебував у щорічній плановій відпустці. 06.09.2025 та 07.09.2025 є вихідними днями, тому ухвалу суду винесено у перший робочий день 08.09.2025.

Керуючись ст.ст.150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача поданої в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали надіслати сторонам у справі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів за правилами, встановленими ст.ст.293-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. САГУН