Справа № 380/4517/25
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/4517/25 пров. № А/857/25759/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року, головуючий суддя Клименко О.М., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , член ВГО «Журналісти проти корупції» до Національної поліції України про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , член ВГО «Журналісти проти корупції» звернувся в суд з позовом до НП України, в якому просив визнати дії суб`єкта владних повноважень - Національної поліції України незаконними та протиправними, які полягають у порушенні вимог Закону України «Про звернення громадян» щодо не розгляду, не вирішення та ненадання відповіді на Заяву «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 ». від 29.01.2025 року; зобов`язати відповідача - Національну поліцію України розглянути, вирішити та надати відповідь на Заяву «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 » від 29.01.2025 року у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» члену ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що заява від 29 січня 2025 року була адресована керівнику Національної поліції України, тому мала би розглядатися відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про звернення громадян» (Заборона відмови в прийнятті та розгляді звернення). Вказана заява була належно зареєстрована та прийнята до розгляду НПУ, але з невідомих причин, без повідомлення позивача як заявника була переслана для розгляду до ДВБ Національної поліції України та Головного слідчого управління Національної поліції України. Надалі ця заява була переслана до Львівського управління ДВБ Національної поліції України, яке, своєю чергою, направило її до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові. Позивач звертав увагу на те, що його заява від 29 січня 2025 року була адресована саме керівнику Національної поліції України, а не ДВБ Національної поліції України, Львівському управлінню ДВБ Національної поліції України чи тим більше Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Львові. Позивач уважав, що надіслання керівництвом НПУ заяви від 29 січня 2025 року до ДВБ Національної поліції України, а надалі до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, є втручанням у його діяльність як громадського активіста, а також перебиранням функції надсилати від імені позивача заяву від 29 січня 2025 року тим органам, яким вона не адресована. Така діяльність керівництва НПУ свідчить про самоусунення від розгляду заяви позивача, поданої у порядку Закону України «Про звернення громадян». На думку позивача, такими незаконними діями службова особа з числа керівництва НПУ, яка отримала заяву від 29 січня 2025 року, порушила приписи статті 7 Закону України «Про звернення громадян», оскільки питання, викладені в заяві, належать до її повноважень, що підтверджується відсутністю надіслання повідомлення на адресу позивача за підписом керівника щодо пересилання за належністю заяви від 29 січня 2025 року до іншого органу. Позивач вказав, що ненаданням відповіді на заяву від 29 січня 2025 року НПУ як орган державної влади порушила вимоги статті 15 Закону України «Про звернення громадян»..

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії Національної поліції України щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 »; зобов`язано Національну поліцію України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 » відповідно до вимог Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» та Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 листопада 2017 року № 930; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, НП України оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що доручаючи розгляд спірного звернення позивача ДВБ НП України діяв на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, своєчасно та протягом розумного строку, що виключає ознаки протиправності чи незаконності дій Національної поліції України .

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29 січня 2025 року о 07 год. 26 хв. ОСОБА_1 надіслав на електронну пошту Національної поліції України заяву від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 ».

Як слідує зі змісту цієї заяви позивач звернувся до Керівника Національної поліції України з проханням втрутитись у ситуацію з погрозами та психологічним тиском на адресу позивача з боку невстановлених службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області.

Рішенням заступника Голови Національної поліції України, викладеним у резолюції до звернення позивача від 29 січня 2025 року: «Прошу розглянути та вжити заходи реагування відповідно до вимог чинного законодавства. Про результати та вжиті заходи поінформувати автора у встановлений законодавством строк», розгляд вказаного звернення доручено Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та Головному слідчому управлінню Національної поліції України.

Рішенням начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, викладеним в резолюції до звернення позивача від 29 січня 2025 року: «Прошу в межах компетенції Департаменту забезпечити розгляд звернення по суті порушеного питання та за наявності підстав вжити відповідних заходів реагування в установленому порядку. Про результати розгляду поінформувати автора звернення у визначений законодавством строк», розгляд вказаного звернення доручено Львівському управлінню Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Згідно з листом Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 03 лютого 2025 року № 7740-2025 «Про розгляд звернення» звернення позивача від 30 січня 2025 року, з яким він звернувся до Голови Національної поліції України щодо можливих дій окремих поліцейських ГУНП у Львівській області, розглянуто в межах компетенції у Львівському управлінні Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. Оскільки внутрішня безпека Національної поліції України не є органом досудового розслідування та не наділена повноваженнями вносити відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, прийнято рішення вказане звернення в порядку статей 214, 216 КПК України надіслати до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові.

Позивач, уважаючи протиправною поведінку відповідача, яка полягає у порушенні ним вимог Закону України «Про звернення громадян» щодо нерозгляду, невирішення та ненадання відповіді на заяву від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 », звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України не було жодних підстав передавати вказане звернення на вирішення до свого структурного підрозділу - Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, оскільки згідно з пунктом 13 розділу IV Порядку № 930 відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку надає орган (підрозділ) поліції, який його отримав або до компетенції якого належить вирішення порушених у зверненні питань.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Конституція України встановлює, що усі громадяни мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглядати звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Так, відповідно до статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Вимоги до звернення визначені статтею 5 Закону № 393/96-ВР, відповідно до положень якої у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 Закону № 393/96-ВР, згідно із якою звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

При цьому, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями (стаття 7 Закону № 393/96-ВР).

Стаття 18 Закону № 393/96-ВР передбачає, що особа, яка звернулася із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

При цьому, відповідно до статті 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Єдиний для апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції України, територіальних органів поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві, їх територіальних (відокремлених) підрозділів порядок приймання, реєстрації, розгляду звернень громадян, контролю за виконанням доручень за результатами розгляду звернень громадян та дотриманням строків їх розгляду, основні вимоги до організації проведення особистого прийому громадян і ведення діловодства за зверненнями громадян установлює Порядок розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 листопада 2017 року № 930 (далі - Порядок).

У відповідності до п. 1 Розділу IV Порядку керівники органів (підрозділів) поліції та їх заступники під час розгляду звернень громадян вивчають суть порушених у них питань, у разі потреби вимагають у виконавців матеріали попередніх перевірок за цими зверненнями, направляють працівників органів (підрозділів) поліції на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів та вживають інших заходів для об`єктивного вирішення порушених авторами звернень питань.

Так, пунктом 7 Розділу IV Порядку передбачено, що щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін повинно бути прийняте одне з таких рішень: 1) прийняти до розгляду; 2) передати на вирішення до підпорядкованого органу (підрозділу) поліції; 3) надіслати за належністю до іншого державного органу або посадовій особі, якщо питання, порушені у зверненні, не належать до компетенції поліції, про що одночасно необхідно повідомити автора звернення; 4) залишити без розгляду за наявності підстав, визначених статтею 8 Закону України «Про звернення громадян».

При цьому, згідно з пунктом 13 Розділу IV Порядку відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку надає орган (підрозділ) поліції, який його отримав або до компетенції якого належить вирішення порушених у зверненні питань, та підписує керівництво цього органу.

З матеріалів справи слідує, що 29 січня 2025 року позивач надіслав на електронну пошту Національної поліції України заяву від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 », яку за резолюцією заступника Голови Національної поліції України передано на вирішення до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, тобто до підпорядкованого органу Національної поліції України.

Натомість, за резолюцією начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України заяву позивача від 29 січня 2025 року передано на вирішення до Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, яке й ухвалило рішення про надіслання вказаної заяви в порядку статей 214, 216 КПК України до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про що повідомило позивача у листі від 03 лютого 2025 року № 7740-2025 «Про розгляд звернення».

Відтак, правильним є висновок суду попередньої інстанції про те, що у Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України не було жодних підстав передавати вказане звернення на вирішення до свого структурного підрозділу - Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, оскільки згідно з пунктом 13 розділу IV Порядку № 930 відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку надає орган (підрозділ) поліції, який його отримав або до компетенції якого належить вирішення порушених у зверненні питань.

Крім цього, неповідомлення позивача про пересилання заяви від 29 січня 2025 року на вирішення до іншого державного органу також є порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян».

Аналізуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неналежний розгляд відповідачем заяви ОСОБА_1 від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 », через що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають частковому задоволенню.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року у справі №380/4517/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець