Справа № 320/7997/23
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7997/23 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Штульман І.В.

суддів: Кобаля М.І.,

Черпака Ю.К.,

при секретарі Красновій О.Р.,

за участю: ОСОБА_1 , - представника позивача;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) до Бориспільського відділу Державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2023 року Окремий контрольно-пропускний пункт " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - ОКПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", позивач) звернувся в Київський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Бориспільського відділу Державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування, винесених в межах виконавчого провадження НОМЕР_4, постанов від 10 січня 2023 року про стягнення з ОКПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на користь держави виконавчого збору в розмірі 26000 грн та витрат виконавчого провадження в розмірі 369 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОКПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", суд першої інстанції виходив з того, що норми Закону України «Про виконавче провадження» не встановлюють залежності між прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору та обставинами вчинення державним виконавцем дій по здійсненню примусового стягнення з боржника в межах відповідного виконавчого провадження.

Не погодившись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, ОКПП "КИЇВ" (надалі - апелянт) подав апеляційну скаргу, просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОКПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " задоволенню не підлягає, мотивуючи це наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у адміністративній справі №380/9/20 адміністративний позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ), Окремого контрольно-пропускного пункту " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) в частині виплати ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення у 2016 році, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також, підйомної допомоги у 2017 році, передбаченої частиною третьою статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016 році та недоплачену у 2017 році підйомну допомогу при переміщенні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.

Визнано протиправними дії ОКПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення у 2017 році, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також підйомної допомоги у 2016 році, передбаченої частиною третьою статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.

Зобов`язано ОКПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 недоплачену допомогу на оздоровлення у 2017 році та недоплачену у 2016 році підйомну допомогу при переміщенні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) в частині виплати ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення у 2018 році, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, а також бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) в частині невиплати ОСОБА_2 підйомної допомоги у 2018 році, передбаченої частиною третьою статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 недоплачену допомогу на оздоровлення у 2018 році та невиплачену у 2018 році підйомну допомогу при переміщенні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо не нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01 липня 2015 року по 25 серпня 2016 року, а також з 13 жовтня 2017 року по 10 січня 2018 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 25 серпня 2016 року та в період з 13 жовтня 2017 року по 10 січня 2018 року.

Визнано протиправною бездіяльність ОКПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 26 серпня 2016 року по 12 жовтня 2017 року.

Зобов`язано ОКПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 26 серпня 2016 року по 12 жовтня 2017 року.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 12 січня 2018 року по 20 червня 2018 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 12 січня 2018 року по 20 червня 2018 року.

08 лютого 2022 року, з метою примусового виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у адміністративній справі №380/9/20, було видано виконавчий лист, яким зобов`язано ОКПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 індексацію його грошового забезпечення за період з 26 серпня 2016 року по 12 жовтня 2017 року.

Постановою головного державного виконавця Бориспільського відділу державного виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26 квітня 2022 року ВП НОМЕР_4 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №340/9/20, виданого 08 лютого 2022 року Львівським окружним адміністративним судом. Зазначено про обов`язок боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 26000 грн.

З реєстру перерахувань на карткові рахунки від 26 травня 2022 року вбачається, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у адміністративній справі №380/9/20 виконано в повному обсязі.

При примусовому виконанні виконавчого листа №380/9/20, виданого 08 лютого 2022 року Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання ОКПП (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 26 серпня 2016 року по 12 жовтня 2017 року, головний державний виконавець Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10 січня 2023 року ВП НОМЕР_4 постановив стягнути з боржника ОКПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) виконавчий збір у розмірі 26000 грн (а.с.12) та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 369 грн (а.с.13).

Постановами головного державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23 січня 2023 року ВП НОМЕР_5 відкрито виконавче провадження з виконання постанови НОМЕР_4, виданих 10 січня 2023 року Бориспільським відділом державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення на користь держави з ОКПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) виконавчого збору в розмірі 26000,00 грн (а.с.8) та 369,00 грн витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (а.с.10).

Вважаючи винесені відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору від 10 січня 2023 року НОМЕР_4 та про стягнення витрат виконавчого провадження від 10 січня 2023 року НОМЕР_4 протиправними, ОКПП "Київ" звернувся з даним адміністративним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на слідуюче.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних постанов), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як наслідок, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята статті 26 Закону №1404-VIII).

Згідно частини першої статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

З огляду на вимоги наведених норм, початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення основної винагороди.

При цьому, колегія суддів враховує, що за правилами частини другої статті 27 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Інших змін після 28 серпня 2018 року до частини другої статті 27 Закону №1404-VIII внесено не було.

Таким чином, у період після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору складав - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, тому сума виконавчого збору (основної винагороди) у розмірі 10 відсотків визначається з можливістю подальшого стягнення виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження.

Визначення розміру виконавчого збору чи основної винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання виконавчого документа, що спростовує посилання апелянта у цій частині.

Отже, початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен прийняти постанову про стягнення виконавчого збору (основної винагороди).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі №200/13920/19-а.

Як свідчать матеріали справи, постановою головного державного виконавця Бориспільського відділу державного виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від 26 квітня 2022 року ВП НОМЕР_4 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №340/9/20, виданого 08 лютого 2022 року Львівським окружним адміністративним судом. Зазначено про обов`язок боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 26000 грн.

Тобто, виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, застосувавши Закон №1404-VIII у редакції, чинній на момент спірних правовідносин.

При цьому, частиною четвертою статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

До того ж, частиною сьомою статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" передбачений обов`язок приватного виконавця виносити одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, у якій має бути наведено розрахунок та зазначено порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 "Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця" (далі - Порядок №643).

Відповідно до пункту 19 Порядку №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Виходячи з аналізу наведених норм у їх сукупності, постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, однак, підставою отримання приватним виконавцем основної винагороди є фактичне виконання (повне або часткове) виконавчого документа, а сума основної винагороди визначається у відсотках до стягнутої суми.

Таким чином, постанова про стягнення основної винагороди має визначати суму основної винагороди у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню та яка заявлена у виконавчому документі, пред`явленому до виконання, оскільки виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, та приватний виконавець на момент відкриття виконавчого провадження не володіє інформацією стосовно подальшого фактичного стягнення суми коштів та їх розміру.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №160/26568/21.

У той же час, слід враховувати, що на момент відкриття виконавчого провадження не завжди можливо визначити розмір фактично стягнутих сум чи остаточну вартість переданого майна за наслідками фактичного виконання приватним виконавцем, тому суди мають перевіряти механізм розрахунку, застосованого виконавцем при визначенні суми основної винагороди та наведеного ним у постанові про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Так, сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, яка винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є винагородою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Верховний Суд у своїх постановах вже висловлював позицію з приводу даного питання. Так у постановах від 03 березня 2020 у справі №260/801/19, від 28 жовтня 2020 у справі № 640/13697/19, від 21 січня 2021 року у справі №160/5321/20, від 27 квітня 2021 року у справі №580/3444/20, від 11 серпня 2021 року у справі №500/2190/18 Верховний Суд зазначив, що право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця Бориспільського відділу державного виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 10 січня 2023 року ВП НОМЕР_4 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №380/9/20, виданого Львівським окружним адміністративним судом, закінчено на підставі пункту 9 статті 39 Закону №1404-VIII, враховуючи, що рішення суду виконано в повному обсязі згідно реєстру перерахувань на карткові рахунки від 26 травня 2022 року.

Як наслідок, постановою Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10 січня 2023 року НОМЕР_4 стягнуто з ОКПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) на користь держави виконавчий збір у сумі 26000 грн.

Крім того, постановою Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10 січня 2023 року НОМЕР_4 стягнуто з ОКПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) витрати виконавчого провадження у сумі 369 грн на користь держави.

У той же час, позиція скаржника зводиться до того, що ним добровільно та в повному обсязі виконано рішення суду та відповідно відповідач не здійснював заходів примусового виконання.

Так, частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII визначені вичерпні підстави, коли виконавчий збір не стягується, а саме:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, відповідно до частини дев`ятої вказаної статті виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII було передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто. Крім того, наведені норми дозволяють державному виконавцю вирішити питання про стягнення виконавчого збору як у постановах про відкриття виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження так і в окремій постанові, якою вирішується питання про стягнення виконавчого збору.

Як свідчать матеріали справи, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у адміністративній справі №380/9/20 виконано позивачем 26 травня 2022 року, у той час коли виконавче провадження ВП НОМЕР_4 відкрито 26 квітня 2022 року.

Таким чином, позивачем як боржником у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_4 виконано рішення суду після відкриття виконавчого провадження, що виключає наявність правових підстав для застосування положень частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII в частині не сплати виконавчого збору.

Відтак, підстави за яких виконавчий збір не стягується, визначені в частинах п`ятій, дев`ятій статті 27 Закону №1404-VIII - відсутні, оскільки закінчення виконавчого провадження відбулось на підставі постанови головного державного виконавця від 10 січня 2023 року внаслідок повного фактичного виконання судового рішення, після відкриття виконавчого провадження, що свідчить про правомірність постанови від 10 січня 2023 року про стягнення виконавчого збору.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 10 січня 2023 ВП НОМЕР_4 слід зазначити наступне.

Згідно з частиною першою та другою статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (частина третя статті 42 Закону №1404-VIII).

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (частина четверта статті 42 Закону №1404-VIII).

Отже, повноваження державного виконавця приймати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження прямо обумовлені статтею 42 Закону №1404-VIII.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова про стягнення є правомірною та не підлягає скасуванню.

Посилання апелянта, що боржником у виконавчому провадженні є державний орган, а отже рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України №1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з положенням частини першої статті 3 Закону України №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845.

Відтак, посилання позивача на частину другу статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" та пункт 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 стосуються виключно виконання рішень про стягнення коштів на підставі виконавчих документів і не свідчать про протиправність оспорюваних постанов, а стосуються порядку їх виконання.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції, що прийняті відповідачем постанови відповідають вимогам закону, а отже позовні вимоги ОКПП "Київ" не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року про відмову в задоволенні позовних вимог ОКПП "Київ" прийнято у відповідності до вимог законодавства, а доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Керуючись статтями 242, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі №320/7997/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: М.І. Кобаль

Ю.К. Черпак