Справа № 758/7660/23
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 758/7660/23 Суддя (судді) першої інстанції: Коробенко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в місті Києві, інспектора взводу №4 роти №1 БЗС ДПП Тимошенка Сергія Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАС № 7272805 від 03.07.2023 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАС №7272805 від 03.07.2023 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 за частиною четвертою статті 126 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача є протиправними, а постанова підлягає скасуванню, оскільки не підкріплена жодними доказами. Окрім того, позивач зазначає, що він не може вважатися таким, що є позбавленим права керування транспортними засобами, оскільки інспектором не надано доказів, зокрема, набрання попередньою постановою про таке позбавлення законної сили та доказів її пред`явлення до виконання у відповідні строки.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та справу про застосування адміністративного стягнення закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку доводам позивача, які викладені в позовній заяві, а саме: відсутність доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові від 03.07.2023; постанова не може бути єдиним доказом винуватості позивача; відсутність в матеріалах справи відеозапису, на яке міститься посилання в оскаржуваній постанові.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025 та від 18.08.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від відповідачів відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Від представника позивача до суду 20.08.2025 о 14:27 надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку із наданням можливості ознайомитися із матеріалами справи.

Надалі від представника позивача 03.09.2025 надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку із знаходженням в лікарні.

Вказану заяву колегія суддів не приймає до уваги, виходячи із такого.

Відповідно до п. 6 частини першої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинно містити перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення).

За приписами частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Оскільки, всупереч зазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України, представник позивача не надав належних доказів на підтвердження неможливості прибуття в судове засідання 03.09.2025 у зв`язку із знаходженням в лікарні, колегія суддів вважає таку заяву необґрунтованою.

Відтак, колегія суддів вважає причини неявки представника позивача неповажними, заяву про відкладення розгляду апеляційної скарги - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що апеляційний розгляд справ, визначених, зокрема статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, відбувається у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засідання учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Представник відповідача у судове засідання не прибув. З урахуванням належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Згідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено та підтверджується, що відповідно до постанови серії ЕАС №7272805 від 03.07.2023, винесеної інспектором взводу №4 роти №1 БЗС ДПП Тимошенком С.О., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн.

Згідно із змістом постанови, 03.07.2023 о 12:23 год в м. Києві на вул. Межигірській, 87Б, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault Mаster, д/н НОМЕР_1 , під час руху використовував мобільний телефон, а крім того був позбавлений права керування транспортирними засобами на один рік згідно постанови суду від 13.10.2022, чим порушив п.2.1.а. ПДР України.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач за захистом своїх порушених прав та законних інтересів звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт керування позивачем транспортним засобом в період дії постанови про позбавлення його такого права належним чином зафіксований, посилання позивача на те, що інспектором не доведено його вини, виглядають безпідставними та недоречними, і свідчать про системний характер дій ОСОБА_1 , спрямованих на ухилення від відповідальності за адміністративне правопорушення

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 8, 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно частини першої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.4 ст.126 Кодексу.

Частиною другою статті 222 КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством

Відповідно до п. 2.1 а) ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до частини четвертої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоячих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи встановлено, що 13 жовтня 2022 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/13418/22, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2022 повернуто апеляційну скаргу захисника Науменка Віктора Борисовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 .

Надалі постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року такою, що не підлягає виконанню - відмовлено.

У вказаній постанові судом першої інстанції зазначено, що постанова Голосіївського районного суду м Києва від 13 жовтня 2022 року набрала законної сили 08 березня 2023 року.

Відповідно до положень частини четвертої, шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно положень частини другої статті 317-1 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. При цьому вказаною нормою закону передбачено початок строку, з якого особа вважається такою, що позбавлена права керування транспортним засобом.

Відтак, станом на 03.07.2023 ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами.

Отже, суд апеляційної інстанції наголошує, що 03.07.2023 на момент розгляду інспектором взводу №4 роти №1 БЗС ДПП Тимошенком С.О. справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами згідно постанови суду №752/13418/22 від 13.10.2022, яка набрала законної сили у встановленому законом порядку, а тому дії працівників поліції відповідають вимогам Правил дорожнього руху України, Кодексу адміністративного судочинства України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, а адміністративне стягнення накладено правомірно.

Так, доказами під час розгляду цієї справи, зокрема є витяг з інформаційного порталу Національної поліції по якому встановлено, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року у справі №752/13418/22, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків про те, що 18.05.2023 копію постанови Голосіївського районного суду м. Києва направлено до Управління патрульної поліції у м. Києві, а тому вчасно звернуто до виконання, колегія суддів оцінює критично, виходячи із наступного.

Колегією суддів під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції із загальнодоступного джерела - Єдиного державного реєстру судових рішень отримано інформацію про те, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року такою, що не підлягає виконанню - відмовлено.

У вказаній постанові судом першої інстанції встановлено наступне: «18.05.2023 року копію постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП було направлено до Управління патрульної поліції у м. Києві, тобто постанову від 13.10.2022 року звернуто до виконання протягом трьох місяців відповідно до ст. 303 КУпАП. Враховуючи те, що постанову від 13.10.2022 року звернено до виконання вчасно, а також те, що з часу винесення постанови щодо ОСОБА_1 пройшло менше двох років, заява про визнання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року такою, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягає».

Отже, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що судовим рішенням, яке набрало законної сили спростоване посилання ОСОБА_1 на те, що постанова про позбавлення його прав керування транспортними засобами не набрала чинності та не була звернута до виконання.

Статтями 129 Конституції України визначено, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Щодо доводів апелянта про те, що в матеріалах справи відсутній доказ - відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського, посилання на яке містить оскаржувана постанова від 03.07.2023 серії ЕАС №7272805 в п.7 (відео з бодікамери 471900), колегія суддів зазначає таке.

В даному випадку, представником відповідача у відзиві на апеляційну скаргу повідомлено суд про неможливість надання відеозаписів з портативного відеореєстратора поліцейського, який здійснював розгляд справи про адміністративне правопорушення, так як строк зберігання відповідних відеозаписів закінчився згідно п. 3 розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Неможливість надання суб`єктом владних повноважень відповідних відеозаписів, на переконання колегії суддів, не є виною суб`єкта владних повноважень, оскільки вказані обставини пов`язані із передачею справи за підсудністю у зв`язку з недотримання позивачем правил юрисдикції (підсудності), а також тривалим розглядом справи в суді першої інстанції (понад один рік та вісім місяців).

Між тим, з аналізу вищевикладених положень КУпАП вбачається, що питання наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення підлягає встановленню саме під час розгляду уповноваженим суб`єктом справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання накладення адміністративного стягнення.

В даному випадку, за відсутності вищезазначених доказів на даній стадії спірних правовідносин, варто враховувати, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу, а саме безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення.

В свою чергу, колегія суддів враховує, що факт руху транспортним засособм ОСОБА_1 з позбавленням права керувати транспортним засобом на 1 рік встановлено інспектором на підставі інформаційного порталу Національної поліції України.

З іншого боку, позивач не заперечує факту своєї участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки його транспортного засобу.

При цьому, колегія суддів зазначає про відсутність у зібраних матеріалах справи будь-яких доказів, якими можливо спростувати зафіксоване в оскаржуваній постанові, вчинене правопорушення позивачем.

Суд зазначає, що ні в апеляційній скарзі, ні в позовній заяві ОСОБА_1 не заперечує факту керування автомобілем, а лише посилається на те, що відповідачем не надано доказів того, що позивач позбавлений права керування транспортими засобами.

Таким чином, оскільки працівниками поліції встановлено факт керування позивачем транспортним засобом, та після встановлення факту позбавлення позивача права керування транспортними засобами, працівники поліції мали достатньо підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, колегія суддів дійшла висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 оскільки відповідач діяв в межах своїх повноважень та правомірно виніс постанову про адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 126 КУпАП.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з частиною першою статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Керуючись статтями 243, 250, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року у справі №758/7660/23- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді О.В.Карпушова

Є.І.Мєзєнцев