Справа № 340/1603/25
Суддя: Ю.П. ПАСІЧНИК
Дата ухвалення: 2025-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року м.Кропивницький Справа № 340/1603/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд

в складі головуючого судді Пасічника Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Сосновської В.В.

представника позивача Цехмістра Є.В.

представника відповідача Волошенко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання відмови протиправною,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 , просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) в частині відмови у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) звільнити мене з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) від 05.12.2024 №356 «Про призупинення виплати грошового забезпечення та будь-яких інших виплат»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити виплату мені грошового забезпечення в період з 05.12.2024 по 16.01.2025;

- визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) від 28.01.2025 №6-РС «Про звільнення із займаної посади, зупинення військової служби та дії контракту».

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що проходить військову службу за контрактом у складі військової частини НОМЕР_2 . Вказує, що його батько ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується довідкою огляду МСЕК від 22.08.2016, потребує спеціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та існує об`єктивна неможливість іншого члена сім`ї здійснювати догляд через вагомі причини, а тому позивачем прийнято рішення звільнитись з лав ЗСУ. Вказує, що 25.10.2024 звернувся до командування військової частини з рапортом та необхідним пакетом документів, про звільнення за сімейними обставинами. 08.11.2024 отримав лист про відмову у задоволенні рапорту, оскільки не доведено обставини передбачені підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та не надано повний перелік документів передбачений наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170. Крім того, позивач вказує, що його протиправно позбавлено грошового забезпечення зважаючи на те, що наказ від 05.12.2024 про констатацію самовільного залишення військової частини та зняття з усіх видів грошового забезпечення, видано до внесення відомостей у ЄРДР (16.01.2025). Стосовно звільнення з військової служби вказує, що звільнення у даному випадку можливе лише за наявності обвинувального вироку, а тому в разі призупинення військової служби, подальше звільнення можливе лише за наявності виправдувального вироку або закриття кримінального провадження.

Вважаючи вищевказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 17.03.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 18.04.2025.

09.04.2025 відповідачем надано відзив на позов вимоги якого не визнаються, та вказується, що 25.10.2024 до позивача було доведено наказ Генерального штабу ЗСУ №1285 від 25.10.2024 про переведення його до військової частини НОМЕР_4 для подальшого проходження військової служби та вручено обхідний лист з метою здачі посади. Від отримання обхідного листа ОСОБА_1 відмовився та заявив що проходити його не буде і в цей же день до військової частини НОМЕР_2 надійшов рапорт ОСОБА_1 за №11885 про звільнення його із військової служби за сімейними обставинами, а саме - по догляду за своїм батьком ОСОБА_2 , який являється інвалідом II групи. За результатами розгляду рапорту, командуванням військової частини ОСОБА_1 відмовлено у його задоволенні, про що останнього офіційно повідомлено листом від 08.11.2024. 26.10.2024 року під час ранкової перевірки особового складу о 08.00 годині було виявлено відсутність ОСОБА_1 на місці служби. Про причини своєї неявки та місце перебування ОСОБА_1 нікого не повідомив, на телефонні дзвінки не відповідав. В подальшому встановлено, що ОСОБА_1 перебував в КНМ «Олександрівська лікарня» Олександрівської селищної ради Кропивницького району. За результатами лікування, командуванням військової частини ОСОБА_1 надано реабілітаційну відпустку терміном 30 діб з 05.11.2024 року по 04.12.2024 року включно. 05.12.2024 року о 07.55 годині командиром пожежної роти військової частини НОМЕР_2 на шикуванні особового складу встановлено, що ОСОБА_1 не повернувся після реабілітаційної відпустки до військової частини НОМЕР_2 та надіслав поштовим зв`язком до військової частини рапорт, в якому зазначив, що проходити військову службу він не бажає та змушений доглядати за своїм батьком, який є інвалідом II групи та просить задовільнити його рапорт про звільнення з військової служби. За фактом самовільного залишення військової частини було проведено службове розслідування та видано оскаржувані позивачем накази. Вказані обставини, на переконання відповідача, свідчать про безпідставність заявлених позовних вимог.

Ухвалами суду від 18.04.2025 та 06.05.2025 розгляд справи відкладався до 06.05.2025 та 20.05.2025 відповідно, за клопотанням представників відповідача та позивача.

Ухвалою суду від 20.05.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду на 10.06.2025.

10.06.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 18.08.2025.

В період з 01.07.2024 по 16.08.2024 розгляд справи не здійснювався у зв`язку з перебуванням судді у плановій відпустці.

18.08.2025 оголошено перерву до 26.08.2025.

26.08.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, проголошення рішення призначено на 05.09.2025.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №203 від 21.09.2005 року позивач перебував на військовій службі за контрактом водієм пожежної роти (а.с.188).

Відповідно до наказу начальника Генерального штабу ЗСУ №1285-РС від 25.10.2024, позивача звільнено зі складу військової частини НОМЕР_2 та призначено до військової частини НОМЕР_5 (а.с.187).

25.10.2024 позивач звернувся до командування відповідача з рапортом про його звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) до якого долучено необхідний пакет документів. (а.с.16-18).

Листом від 08.11.2024 позивача поінформовано про відмову у задоволенні рапорту через недоведеність обставин передбачених підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та не надано повний перелік документів передбачений наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (а.с.19).

Відповідно до відпускного квитка від 04.11.2024 позивачеві надано відпустку для лікування на період з 05.11.2024 по 04.12.2024 (а.с.207).

05.12.2024 до командира військової частини НОМЕР_2 подано рапорт командира пожежної роти та заступника командира з безпеки про неповернення позивача з відпустки та його відсутність у місці розташування військової частини (а.с.198).

Наказом відповідача від 05.12.2024 №356 позивачеві призупинено виплату грошового забезпечення та будь-яких інших виплат, виключено з усіх видів забезпечення, у зв`язку з неприбуттям на службу без поважних причин (а.с.29).

Наказом відповідача від 06.12.2024 №736 призначено службове розслідування за фактом неприбуття позивача на службу до військової частини (а.с.191).

За результатами службового розслідування складено акт (а.с.194-197).

07.12.2024 командиром відповідача видано наказ від №741 "Про результати проведення службового розслідування" (а.с.192,193).

З матеріалів справи вбачається, що 17.01.2025 третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, за матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_2 до ЄРДР внесено відомості №0000030 за ч. 5 ст. 407 КК України (а.с.97).

28.01.2025 командиром відповідача видано наказ №6-РС, яким позивача звільнено з займаної посади, призупинено військову службу та дію контракту (а.с.30).

Не погодившись з відмовою у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби та наказами від 05.12.2024 №356 та №6-РС від 28.01.2025, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд дійшов наступних висновків.

Згідно статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію визнано, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно статті 1 Закону України Про оборону України визнано, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Підпунктом г) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 статті 26 Закону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно абз. 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому Положенням про проходження військової служби громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № №1153/2008.

Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 12.11. Розділу XII Інструкції перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п. 22 Додатку 19 Інструкції затверджено перелік документів, які подаються для звільнення з військової служби, в т.ч. у разі наявності одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, але при цьому міститься застереження, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

З долучених до матеріалів справи документів, які подавались позивачем одночасно з рапортом від 25.10.2024, суд встановлено, що відповідно п. 14 додатків до рапорту позивачем подавалась заява рідного брата ОСОБА_3 від 23.10.2024, за змістом якої брат не бажає та не має можливості утримувати батька (а.с.149а).

Натомість суд зазначає, що відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Крім того, обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений у Сімейному кодексі України. Так, відповідно до частини 1 статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Отже, обов`язок по утриманню батька ОСОБА_2 його сином ОСОБА_3 закріплений Конституцією України та нормами Сімейного кодексу України.

Чинним законодавством не передбачено добровільна відмова від виконання обов`язків сина по утриманню батьків, а тому оформлення ОСОБА_3 нотаріально засвідченої відмови доглядати за батьком є юридично неспроможною

З урахуванням наведених положень Законодавства України, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби через сімейні обставини, а тому суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів від 05.12.2024 №356 та №6-РС від 28.01.2025 та здійснення виплати грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначається та регулюється Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п.144-1 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно з п.144-2 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу (пункт 144-3 Положення).

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для їх задоволення вимог про визнання протиправними та скасування наказів від 05.12.2024 №356 та №6-РС від 28.01.2025 та здійснення виплати грошового забезпечення оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, факт самовільного залишення позивачем з 05.12.2024 військової частини, а тому відповідачем правомірно припинено виплату грошового забезпечення та призупинено військову службу.

Крім того, суд зазначає, що в разі наявності законних підстав для звільнення з військової служби, вказане питання має вирішуватись у спосіб визначений Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008, а не шляхом самовільного залишення військової частини, навіть за умови підтвердження законних підстав для звільнення з військової служби.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, позивач не довів протиправність дій відповідача.

Зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст.139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат понесених позивачем.

Відповідачем також не надано доказів понесення судових витрат у даній справі, які б підлягали розподілу відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139, 243, 245, 246, 255, 257-258, 262, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 05.09.2025.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. ПАСІЧНИК