Справа № 440/13984/24
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2025-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 05 вересня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/13984/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши справу за позовом Заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, Державного агентства лісових ресурсів України до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

14.10.2024 заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду в інтересах держави в особі в особі Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, Державного агентства лісових ресурсів України з позовною заявою до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 21.03.2024 без номера про відхилення проекту рішення щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених;

визнати протиправним та скасувати рішення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 19.09.2024 без номера про відхилення проекту рішення щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених;

зобов`язати Лубенську міську раду Лубенського району Полтавської області розглянути на черговій сесії ради подання Північного-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 27.12.2023 № 02-28/992 та прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земель до самозалісених у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що порушуючи законодавство, яке регулює порядок збільшення лісистості території України, Лубенська міська рада Лубенського району Полтавскьої області протиправно відмовила у віднесенні ряду земельних ділянок до самозалісених земельних ділянок за поданням Північно- Східного міжрегіонального управління лісового та мисливськогогосподарства.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження).

Ухвалою суду від 30.01.2025 позовну заяву залишено без руху, прокурору визначено строк для усунення недоліків позовної заяви упродовж п`яти днів з дня отримання ухвали суду; роз`яснено, що недоліки позовної заяви необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду позовної заяви, оформленої відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 53 та частини п`ятої статті 160 КАС України, із зазначенням обґрунтування підстав для звернення до суду з цим позовом, та доказів надіслання копій такої позовної заяви іншим учасникам справи.

Ухвалою суду від 18.02.2025 позову заяву залишено без розгляду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025 апеляційну скаргу позивача задоволено. Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 у справі 440/13984/24 скасовано.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 справу прийнято до провадження та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 заперечення Лубенської міської ради проти розгляду справи № 440/13984/24 за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.

25.07.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач позов не визнавав, просив у його задоволенні відмовити. Вказував на те, що визнання земельних ділянок самозалісеними призведе до виведення понад 390 га землі з обороту сільськогосподарських земель. Крім того, вказує на те, що ні Державне лісове агенство, ні Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства не наділені повноваженнями щодо звернення до суду з позовами про недотримання органами місцевого самоврядування положень земельного законодавства. Самозалісені земельні ділянки не відносяться до лісів та лісових ресурсів. Відповідно прокурор, який звертається до суду з позовом про порушення Лубенською міською радою положень ст. 57-1 Земельного кодексу України, не мав правових підстав для звернення до суду в інтересах державних органів, що регулюють відносини у сферах ведення лісового та мисливського господарства.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що Північно-Східним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області в порядку ч. 2 ст. 57-1 ЗК України направлено подання від 27.12.2023 №02-28/992 щодо ухвалення рішення про віднесення до самозалісених земель 83 земельних ділянок з кадастровими номерами, а саме: :01:001:0041 площею 1,0508 га; :01:001:0043 площею 0,8404 га; :02:001:0049 площею 0,8016 га; :09:006:0016 площею 1,1000 га; :09:007:0028 площею 6,3516 га; :09:007:0036 площею 4,8012 га; :09:007:0045 площею 1,6000 га; :09:007:0050 площею 13,0007 га; :09:007:0052 площею 6,2000 га; :09:007:0053 площею 9,0000 га; :09:007:0054 площею 0,7000 га; :09:007:0056 площею 3,4000 га; :09:007:0058 площею 3,9514 га; :09:007:0062 площею 1,1000 га; :09:007:0064 площею 2,1125 га; :09:007:0065 площею 1,8000 га; :09:007:0067 площею 0,7796 га; :09:007:0070 площею 8,5832 га; :05:001:0001 площею 11,2000 га; :06:002:0001 площею 3,5000 га; :06:002:0002 площею 12,2547 га; :06:002:0003 площею 2,4470 га; :07:001:0073 площею 1,3000 га; :07:001:0074 площею 8,4000 га; :07:001:0076 площею 9,0583 га; :06:001:0024 площею 4,7100 га; :06:001:0028 площею 39,5000 га; :06:001:0031 площею 10,5000 га; :08:001:0001 площею 19,4644 га; :08:003:0115 площею 2,3000 га; :08:005:0007 площею 7,0320 га; :08:005:0008 площею 3,4500 га; :04:004:0019 площею 1,6557 га; :05:002:0101 площею 3,2760 га; :03:002:0024 площею 16,9311 га; :03:003:0163 площею 3,6629 га; :05:002:0003 площею 4,6016 га; :06:001:0007 площею 14,2677 га; :08:002:0004 площею 1,5988 га; :08:003:0048 площею 1,3442 га; :08:004:0020 площею 1,9422 га; :08:004:0031 площею 3,7158 га; :09:005:0150 площею 2,8307 га; :12:001:0083 площею 1,0195 га; :12:002:0031 площею 0,6995 га; :06:001:0008 площею 4,6632 га; :06:001:0010 площею 2,9556 га; :07:001:0084 площею 1,8400 га; :07:001:0089 площею 3,2012 га; :07:002:0236 площею 0,9000 га; :07:002:0239 площею 3,6455 га; :07:002:0240 площею 3,1000 га; :03:008:0108 площею 2,2422 га; :03:011:0043 площею 1,4885 га; :03:011:0044 площею 4,5216 га; :03:012:0039 площею 0,7392 га; :03:015:0168 площею 3,7123 га; :03:005:0022 площею 7,7720 га; :12:001:0001 площею 5,0884 га; :14:004:0016 площею 7,9909 га; :14:004:0017 площею 8,4226 га; :02:008:0027 площею 3,1000 га; :04:004:0052 площею 2,2000 га; :04:001:0066 площею 4,4100 га; :04:002:0033 площею 0,7871 га; :04:003:0101 площею 2,0973 Документ сформований в системі Електронний суд 07.05.2025 8 га; :04:003:0109 площею 0,8631 га; :04:003:0110 площею 0,5315 га; :07:001:0040 площею 1,2651 га; :07:003:0040 площею 13,5046 га; :07:005:0049 площею 2,8251 га; :07:005:0051 площею 0,7181 га; :08:001:0024 площею 7,4255 га; :08:001:0058 площею 1,2000 га; :08:002:0005 площею 8,7000 га; :06:004:0060 площею 2,8000 га; :06:004:0061 площею 1,5000 га; :08:002:0008 площею 1,6700 га; :09:001:0070 площею 0,7200 га; :02:006:0002 площею 5,8200 га; :02:006:0003 площею 3,6400 га; :03:001:0002 площею 1,5000 га; :03:002:0009 площею 1,0000 га.

Міський голова від імені Лубенської міської ради листом від 27.03.2024 № 01- 11/424 поінформував Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, що вказане подання розглянуте, та з даного питання на позачергову сесію Лубенської міської ради, пленарне засідання якої відбулося 21.03.2024, Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин винесено проєкт рішення, яким запропоновано визначити самозалісеними 13 ділянок із запропонованого переліку. За результатом голосування депутатів міської ради проєкт рішення був відхилений. Причини відхилення вказаного проєкту рішення не наведені.

Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства 15.07.2024 звернулося повторно до Лубенської міської ради з поданням № 02-28/471 про віднесення тих самих 83 земельних ділянок (кадастрові номери земельних ділянок ідентичні) до самозалісених. Однак відповідь про розгляд вказаного подання до уповноваженого органу до позивача не надходила.

Проєкт рішення про віднесення 13 земельних ділянок, визначених з переліку, який розглядався 19.09.2024 на сесії Лубенської міської ради, було відхилено.

Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями відповідача, Заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства та Державного агентства лісових ресурсів України звернувся до суду з цим позовом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Згідно із ст. 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.

При цьому у ст. І Лісового кодексу України закріплено, що самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Аналогічне визначення містить Земельний кодекс України (ст. 57-1).

З метою збереження самосійних лісів та подальшого ведення лісового господарства на цих територіях законодавчо встановлено процедуру віднесення земель до самозалісених, яка покликана збільшити лісистість території України.

Зокрема, за ч. 3 ст. 57-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру. Частиною другою цієї статті визначено, що рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної відповідного ділянки до самозалісеної ділянки приймається за територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

При цьому віднесення земельної ділянки, сформованої цивільних прав, відомості про яку внесені в Державний земельний кадастр, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації землеустрою (ч. 4 ст. 57-1 Земельного кодексу України).

З метою реалізації вказаної норми ч. 4 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» доповнено абз. 4, яким передбачено, що відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви власника або рішення органу місцевого самоврядування, який відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної ділянки.

Пунктом 121 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 Nє 1051, передбачено, що внесення до Державного земельного кадастру змін до відомостей про склад угідь земельної ділянки на угіддя самозалісеної ділянки здійснюється державним кадастровим реєстратором на підставі заяви власника земельної ділянки або за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність, без розроблення документації із землеустрою.

Тобто, існує законодавчо встановлена процедура віднесення земель до самозалісених, покликана збільшити лісистість території України.

Цією процедурою передбачено, що для земельних ділянок, сформованих як об?єкт цивільних прав, власнику земельної ділянки достатньо подати до Державного земельного кадастру заяву про зміну угідь на угіддя самозалісеної ділянки, а органу місцевого самоврядування - рішення про віднесення про віднесення земель до самозалісених.

Разом з тим для земельних ділянок, межі яких не визначені в натурі (на місцевості), законодавець визначив іншу процедуру, за якою орган місцевого самоврядування приймає рішення щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Згідно із положеннями ч. 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України віднесення земельної ділянки, несформованої як об?єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об?єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру.

Тобто, нормативно-правова база України не передбачає встановлення порядку віднесення земель до категорії самозаліснених в інших актах, окрім спеціальної норми статті 57-1 Земельного кодексу України.

За результатами розгляду на позачерговій 39 сесії подання Північно- Східного УЛМГ від 27.12.2023 № 02-28/992 Лубенська міська рада протиправно прийняла рішення про відхилення проєкту у віднесенні угідь до самозалісених. При цьому окреме рішення Лубенською міською радою не виносилося, а занесене до протоколу засідання.

Відповідно до ст. 77 Регламенту Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області 8 скликання, затвердженого рішенням Ради від 17.12.2020, проєкт рішення або пропозиція, які не отримали необхідної більшості голосів на підтримку, вважаються відхиленими. Таке відхилення проєкту рішення заноситься до протоколу засідання як рішення Ради.

У підсумку розгляду питання проєкт рішення було відхилено, оскільки під час поіменного голосування він не набрав установленої законом більшості голосів від загального складу ради, що відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» означає неприйняття рішення.

Водночас орган місцевого самоврядування зобов`язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом (ст. 19 Конституції України), а отже належно фіксувати, мотивувати та оприлюднювати результати розгляду питань порядку денного, у тому числі підстави відхилення проєктів .

Підстави відхилення проєкту рішення щодо розгляду подання Північно-Східного УЛМГ від 27.12.2023 № 02-28/992 залишаються невідомими, оскільки відповідне рішення ради не містить належної мотивувальної частини та документального обґрунтування.

З метою з`ясування мотивів відмови у віднесенні зазначених земельних ділянок до категорії самозаліснених Лубенська окружна прокуратура 13.09.2024 звернулася до Лубенської міської ради з відповідним запитом.

Попри обов`язок розпорядника інформації надавати запитувані документи і матеріали, що стали підставою для прийняття рішення (статті 14, 19 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»), міська рада не надала протокольних і аналітичних матеріалів (пояснювальних записок, висновків комісій, результатів поіменного голосування тощо), обмежившись формальною відпискою. Така поведінка унеможливлює перевірку законності та обґрунтованості відхилення проєкту і суперечить принципам відкритості та підзвітності органів місцевого самоврядування.

Більше того, на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення та дій (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником відповідних земельних ділянок є територіальна громада в особі Лубенської міської ради.

Отже, Лубенська міська рада відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України є органом місцевого самоврядування, який уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності в її адміністративних межах, зокрема приймати рішення про віднесення указаних земельних ділянок до самозалісених земель.

Як власник і розпорядник земель комунальної власності, рада зобов`язана забезпечити належну правову оцінку подання УЛМГ, дотримання земельного законодавства (зокрема, щодо порядку віднесення земель до самозаліснених), а також повну та вмотивовану фіксацію причин відмови.

Крім того суд наголошує, що відповідно до статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Оскільки за приписами Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством та джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах, питання щодо їх охорони потребує особливої уваги.

Статтею 7 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об?єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб?єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Аналізуючи вищевикладене , суд приходить до висновку, що Лубенська міська рада протиправно прийняла рішення про відмову щодо віднесення цих земель до самозалісених за поданням Північно-Східного УЛМГ від 27.12.2023 Nє 02-28/992.

Однак, суд акцентує увагу на тому, що відповідачем до суду було надане рішення 56- ої сесії 8 скликання Лубенської міської ради Лубенського району полтавської області від 21.08.2025 №114, яким віднесено до самозалісених наступні земельні ділянки:

- площею 1,0508 га, кадастровий номер :01:001:0041, що розташована за межами с. Висачки Лубенського району;

- площею 0,8404 га, кадастровий номер :01:001:0043, що розташована за межами с. Висачки Лубенського району;

- площею 16,9311 га, кадастровий номер :03:002:0024, що розташована за межами с. Мацківці Лубенського району;

- площею 3,1 га, кадастровий номер :02:008:0027 що розташована за межами с. Окіп Лубенського району;

- площею 2,2 га, кадастровий номер :04:004:0052, що розташована за межами с. Окіп Лубенського району;

- площею 2,8 га, кадастровий номер :06:004:0060, що розташована за межами с. Тишки Лубенського району;

- площею 1,5 га, кадастровий номер :06:004:0061, що розташована за межами с. Тишки Лубенського району;

- площею 2,447 га, кадастровий номер :06:002:0003, що розташована за межами с. Ісківці Лубенського району;

- площею 9,0583 га, кадастровий номер :07:001:0076, що розташована за межами с. Ісківці Лубенського району;

- площею 4,6632 га, кадастровий номер :06:001:0008, що розташована за межами с. Терни Лубенського району;

- площею 2,9556 га, кадастровий номер :06:001:0010, що розташована за межами с. Терни Лубенського району;

- площею 3,7123 га, кадастровий номер :03:015:0168, що розташована за межами с. Новаки Лубенського району.

Відтак, суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу позивача щодо зобов`язання повторно розглянути на черговій сесії ради подання Північного-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 27.12.2023 № 02-28/992 з урахуванням рішення 56- ої сесії 8 скликання Лубенської міської ради Лубенського району полтавської області від 21.08.2025 №114.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земель до самозалісених, суд зазначає наступне.

Ознаки дискреційних повноважень:

· дають змогу на власний розсуд оцінювати певний юридичний факт, а також обирати одну з декількох можливих форм реагування на нього;

· надають можливість на власний розсуд обирати міру публічно-правового впливу щодо фізичних та юридичних осіб, його вид, розмір, спосіб реалізації;

· дають змогу особі обрати форму реалізації своїх повноважень; · наділяють особу правом повністю або частково визначати порядок здійснення юридично значущих дій, у тому числі строк та послідовність їх здійснення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким (п. 50 постанови Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 1840/2970/18).

У постанові від 15.12.2021 у справі № 1840/2970/18 Верховний Суд зазначив: Одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а.

Верховний Суд зазначає, що дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку. Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.

Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v.Bulgaria» № 30985/96).

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 14 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що питання щодо правових пістав звернення до суду прокурора в інтересах Державного агенства лісових ресурсів, Північно-Східного міжрегіонального управління лісового і мисливського господарства та відповідно його повноваження були вирішені постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі 440/13984/24 від 13.05.2025.

Відтак, дослідивши всі наявні у матеріалах справи документи, пояснення сторін та інші належні й допустимі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими лише частково, а відтак підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Прокурор при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 9084,00 грн.

Докази понесення судових витрат до суду не надали.

Згідно з частиною другою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З урахуванням наведеного, оскільки прокурор звернувся до суду з цим позовом в інтересах суб`єкта владних повноважень в особі Державного агенства лісових ресурсів, Північно-Східного міжрегіонального управління лісового і мисливського господарства підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов Заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області (вул. Старо-Троїцька, 13, м. Лубни, Полтавська область, 35700, ) в інтересах держави в особі Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (вул. Г. Сковороди, 86, м. Харків, Харківська область, 61024, ), Державного агентства лісових ресурсів України (вул. Шота Руставелі, 9-а, Київ, 01023, ) до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (вул. Ярослава Мудрого, 33, м. Лубни, Полтавська область, 37500, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 21.03.2024 без номера про відхилення проекту рішення щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених.

Визнати протиправним та скасувати рішення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 19.09.2024 без номера про відхилення проекту рішення щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених.

Зобов`язати Лубенську міську раду Лубенського району Полтавської області розглянути на черговій сесії ради розглянути на черговій сесії ради подання Північного-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 27.12.2023 № 02-28/992 з урахуванням рішення 56-ої сесії 8 скликання Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 21.08.2025 №114.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова