Справа № 200/1280/25
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року справа №200/1280/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 р. у справі № 200/1280/25 (головуючий І інстанції Кошкош О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила:

- визнати протиправним дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №18 від 28.11.2024 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №18 від 09.12.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу роботи період роботи з 01.03.1984 по 02.04.1998, з 03.04.1998 по 02.09.1998 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 02.12.2023.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №18 від 28.11.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №18 від 09.12.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати пенсію ОСОБА_1 з моменту призначення із зарахуванням до страхового стажу періоди з 24 грудня 1986 року по 14 січня 1987 року, з 15 січня 1990 року по 02 квітня 1998 року та з 03 квітня 1998 року по 02 вересня 1998 року.

В решті заявлених вимог- відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при розрахунку пенсії не враховано трудову книжку серії НОМЕР_1 від 01.09.1979, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутні повна дата народження заявниці та підтвердження зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » в установленому порядку відповідно до Інструкції №162. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.03.1984 по 02.04.1998, з 03.04.1998 по 02.09.1998.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України із зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчать копії паспорта серії НОМЕР_2 .

18 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №89 від 21.11.2024 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки зазначені в заяві паспортні дані (серія, номер та дата видачі) не відповідають даним долученого до ЕПС паспорту.

23 листопада 2024 року позивач повторно звернулась до органів пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.11.2024 № 89 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідних документів. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 33 роки 4 місяці 21 день. Крім того, у вказаному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.1979 з 01.03.1984 по 02.04.1998, з 03.04.1998 по 02.09.1998, з 02.01.1999, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутні повна дата народження заявниці та підтвердження зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ». Також зазначено, що відповідно до паспорта місце проживання заявниці - Донецька область, Волноваський район, с. Миколаєвське, яке згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» є тимчасово окупована Російською Федерацією територія України з 10.03.2022. Особисте повідомлення про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації в заяві відсутнє.

03 грудня 2024 року позивач знов звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 09.12.2024 № 89 знову відмовлено у призначенні пенсії. Так, у рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 33 роки 04 місяці 21 день, якого достатньо для призначення пенсії за віком, але в заяві про призначення пенсії відсутня інформація про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації.

17 грудня 2024 року позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до витягів з підсистеми позивачу призначено пенсію з 18.11.2024. При цьому, страховий стаж складає 33 роки 04 місяці 21 день.

Водночас з розрахунку стажу вбачається, що період з 28 лютого 1984 року по 23 грудня 1986 року та з 15 січня 1987 року по 14 січня 1990 року зараховано до страхового стажу як догляд за дитиною до трьох років. При цьому період з 24 грудня 1986 року по 14 січня 1987 року, з 15 січня 1990 року по 02 квітня 1998 року та з 03 квітня 1998 року по 02 вересня 1998 року не враховано до страхового стажу.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, починаючи з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Частиною 2 статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).

Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.03.1984 по 02.04.1998, з 03.04.1998 по 02.09.1998, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутні повна дата народження заявниці та підтвердження зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », суд зазначає наступне.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач у період з 01.03.1984 по 02.04.1998, з 03.04.1998 по 02.09.1998 працювала у сільськогосподарських підприємствах.

Відповідач, відмовляючи в зарахуванні періодів роботи посилається на те, що на титульній сторінці трудової книжки відсутні повна дата народження та запис щодо зміни прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

Згідно з п. 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції № 162, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців» (п. 8.1. Інструкції).

Згідно пункту 18. постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того, суд звертає увагу, що на титульній сторінці у рядку Прізвище зазначено підставу для зміни прізвища з ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) на ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .

Отже, період роботи, зазначений у трудовій книжці НОМЕР_1 протиправно не був врахований пенсійним органом до страхового стажу.

Суд зауважує, що період з 28 лютого 1984 року по 23 грудня 1986 року та з 15 січня 1987 року по 14 січня 1990 року зараховано до страхового стажу як догляд за дитиною до трьох років. Отже, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави не враховувати до страхового стажу періоди з 24 грудня 1986 року по 14 січня 1987 року, з 15 січня 1990 року по 02 квітня 1998 року та з 03 квітня 1998 року по 02 вересня 1998 року.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати пенсію ОСОБА_1 з моменту призначення із зарахуванням до страхового стажу періоди з 24 грудня 1986 року по 14 січня 1987 року, з 15 січня 1990 року по 02 квітня 1998 року та з 03 квітня 1998 року по 02 вересня 1998 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 р. у справі №200/1280/25 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 р. у справі №200/1280/25 - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 04 вересня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.Д. Компанієць