Справа № 380/10230/25
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 із вимогами:

- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Позов обґрунтований тим, що 05.08.2024 ОСОБА_1 направлено засобами поштового зв`язку на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію у зв`язку із здійсненням догляду за своїм батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни. 28.02.2025 позивачем отримано відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_2 вих. № 2377 від 18.02.2025 на заяву від 10.01.2025, в якій повідомлено, що заява про надання відстрочки від призову за мобілізацією надійшла до ІНФОРМАЦІЯ_2 13.08.2024 та зареєстрована за вхідним номером № 830/в. Комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, розглянуто дану заяву у встановленому порядку та згідно із протоколом № 33 від 20.09.2024 позивачу відмовлено у наданні відстрочки, повідомлення скеровано засобами поштового зв`язку. Причина відмови: відсутній пакет документів передбачений Додатком 5 постанови КМУ від 16.05.2024 року № 560. Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач просить суд задовольнити позов.

Ухвалою судді від 26.05.2025 в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Від представника відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку на звернення до адміністративного суду. Вказана заява мотивована тим, що позивач оскаржує рішення комісії, яке прийнято згідно протоколу № 33 від 20.09.2024, позовну заяву подано позивачем 22.05.2025 з пропуском строку передбаченого ч.2 ст.122 КАС України.

Суд наголошує на тому, що жодної відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо результатів розгляду заяви про надання відстрочки позивач не отримував, натомість на поштову адресу від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов цінний лист від 27.12.2024 з вмістом повістки № 1387 про виклик позивача 02.01.2025 року о 10:00 год для уточнення облікових даних. Вказаний лист позивач отримав на поштовому відділенні АТ Укрпошта 03.01.2025 року о 17 год. 26 хв.

Суд звертає увагу на те, що лише 28.02.2025 позивачем отримано відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_2 вих. № 2377 від 18.02.2025 на заяву від 10.01.2025, в якій повідомлено, що заява про надання відстрочки від призову за мобілізацією надійшла до ІНФОРМАЦІЯ_2 13.08.2024 та зареєстрована за вхідним номером № 830/в. Комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, розглянуто дану заяву у встановленому порядку та згідно із протоколом № 33 від 20.09.2024 позивачу відмовлено у наданні відстрочки, повідомлення скеровано засобами поштового зв`язку. Причина відмови: відсутній пакет документів передбачений Додатком 5 постанови КМУ від 16.05.2024 року № 560.

Таким чином, позивач не пропустив строк на звернення до адміністративного суду із позовом

Таким чином, у задоволенні вказаної заяви слід відмовити повністю.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що Комісією встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та призовників, ОСОБА_1 знятий з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває в картотеці обліку: картотека осіб, які зобов`язані стати на військовий облік. Згідно відомостей реєстру ДРАЦС встановлено, що у ОСОБА_2 наявна особа першого ступеня споріднення, а саме донька, однак до заяви ОСОБА_1 не долучено відомості що підтверджують не можливість такої особи здійснювати догляд за своїм батьком ОСОБА_2 . Згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та призовників ОСОБА_3 не перебуває на військовому обліку та не є військовозобов`язаною. На підставі вище наведеного згідно протоколу № 33 від 20.09.2024 комісією прийнято рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаному ОСОБА_1 .

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що позивачем було долучено нотаріально засвідчену заяву сестри ОСОБА_3 від 30.07.2024 про те, що вона починаючи з 2009 року не проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично проживає разом зі своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за іншою адресою; розлучена, самостійно виховує, здійснює догляд та утримує свого малолітнього сина, тому не може та не має бажання здійснювати догляд за своїм батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що є особою похилого віку з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, з яким не підтримує жодних зв`язків протягом останніх 15 років. Щодо твердження відповідача про те, що Дика (Димида) ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка не є військовозобов`язаною, та позивачем не подано жодних документів, які б підтверджували факт неможливості утримувати нею свого батька ОСОБА_2 або те, що вона є військовозобов`язаною, позивач вказує, що Дика (Димида) ОСОБА_5 офіційно не працює протягом тривалого періоду часу, а офіційний дохід востаннє отримувала в грудні 2013 року , що підтверджується довідкою ПФУ форми ОК-5 (додається до відповіді на відзив). Вказану інформацію відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний був перевірити з публічних електронних реєстрів та встановити реальну можливість моєї сестри утримувати свого батька відповідно до продекламованих відповідачем у відзиві на позов норм Сімейного кодексу України.

Від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь, у яких зазначає, що ОСОБА_1 до заяви не подано жодних документів, які б підтверджували б факт не можливості утримувати свого батька ОСОБА_2 сестрою ОСОБА_6 або те що вона є військовозобов`язаною. Відповідно до ст. 172 Сімейного кодексу України обов`язком дитини, повнолітніх дочки та сина піклуватися про батьків. Дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до змісту п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543 стосується надання відстрочки військовозобов`язаним, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати. Дана норма закону стосується кола осіб, які не фактично утримують своїх батьків, а зобов`язані це здійснювати в силу закону, оскільки ч. 2 ст. 202 Сімейного кодексу України містить норму, яка позбавляє обов`язку рідних сина і дочку утримувати своїх батьків: якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Заява ОСОБА_7 , яку позивач ОСОБА_1 додав до заяви про надання відстрочки не є доказом та не свідчить про неможливість утримання дочкою ОСОБА_3 свого батька ОСОБА_2 .

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

05.08.2024 ОСОБА_1 направлено засобами поштового зв`язку на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію у зв`язку із здійсненням догляду за ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни.

До вказаної заяви позивачем були додані наступні документи:

копії 1-3, 10, 11 сторінок паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ;

копії 1-7, 10, 11 сторінок паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_2 ;

копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 07.05.1986;

копія посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_2 серія НОМЕР_2 від 06.11.2019;

копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 20.06.2024;

копія витягу з ДРАЦС щодо ОСОБА_8 ;

копії 1-3, 10, 11 сторінок паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_3 ;

копія свідоцтва про народження ОСОБА_9 НОМЕР_3 від 13.02.1991;

копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 НОМЕР_4 від 16.02.2017;

копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 30.07.2024;

копія витягу з ДРАЦС щодо ОСОБА_3 ;

копія розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 235 від 08.07.2024 про реєстрацію ОСОБА_1 помічником ОСОБА_2 .

Дана заява з пакетом документів направлена на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 цінним листом з описом вкладення (поштове відправлення №607), яку останній отримав 09.08.2024 згідно повідомлення про вручення поштового відправлення.

Жодної відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо результатів розгляду заяви про надання відстрочки позивач не отримував, на поштову адресу від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов цінний лист від 27.12.2024 з вмістом повістки № 1387 про виклик позивача 02.01.2025 о 10:00 год для уточнення облікових даних. Вказаний лист позивач отримав на поштовому відділенні АТ Укрпошта 03.01.2025 о 17 год. 26 хв.

У відповідь на вказаний цінний лист позивачем направлено на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 письмову заяву від 10.01.2025, в якій повідомив інформацію про уточнення своїх облікових даних ще 30.05.2024 через додаток Резерв+, які станом на момент подання відповіді не змінювались. Також в заяві зазначено про направлену 05.08.2024 заяву про надання відстрочки від мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідь на яку позивач не отримував. У вказаній заяві просив ІНФОРМАЦІЯ_2 належним чином повідомити позивачу засобами поштового зв`язку щодо розгляду заяви для надання відстрочки від мобілізації та про ухвалене комісією рішення відповідно до п. 60 постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 року Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

28.02.2025 позивачем отримано відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_2 вих. № 2377 від 18.02.2025 на заяву від 10.01.2025, в якій повідомлено, що заява про надання відстрочки від призову за мобілізацією надійшла до ІНФОРМАЦІЯ_2 13.08.2024 та зареєстрована за вхідним номером № 830/в.

Комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, розглянуто дану заяву у встановленому порядку та згідно із протоколом № 33 від 20.09.2024 позивачу відмовлено у наданні відстрочки, повідомлення скеровано засобами поштового зв`язку. Причина відмови: відсутній пакет документів передбачений Додатком 5 постанови КМУ від 16.05.2024 року № 560.

Позивач вважаючи, що відповідач протиправно відмовив йому у наданні відстрочки від призову, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним

Ключовим правовим питанням спору, що становить предмет цієї справи, є право позивача на надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за п. 13 ч.1 ст. 23 Закону №3543-XII.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає та встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі Закон №3543-XII)

На момент виникнення спірних правовідносин Закон №3543-XII діяв у редакції від 18 травня 2024 року.

Абзац 4 статті першої Закону №3543-XII визначав, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзац 1 частини п`ятої статті 22 Закону №3543-XII обумовлював, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Пункт 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 (далі - Положення №154) передбачає, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, серед іншого: оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Згідно з п. 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

На реалізацію положень частини 5 статті 22 Закону України №3543-ХІІ Урядом 16 травня 2024 року прийнято постанову №560, якою затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації (далі- Порядок №560).

Відповідно до пункту 57 цього Порядку, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Відповідно до пункту 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 1623 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Пунктом 60 Порядку №560 закріплено, що комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Суд зазначає, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації є предметом регулювання статті 23 Закону №3543-XII.

Так, відповідно до приписів п.13 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

За обставинами справи, позивач висловив бажання скористатися правом на відстрочку, оскільки останній має батька, який є особою з інвалідністю ІІ групи.

05.08.2024 ОСОБА_1 направлено засобами поштового зв`язку на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію у зв`язку із здійсненням догляду за ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни.

До вказаної заяви позивачем були додані наступні документи:

копії 1-3, 10, 11 сторінок паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ;

копії 1-7, 10, 11 сторінок паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_2 ;

копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 07.05.1986;

копія посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_2 серія НОМЕР_2 від 06.11.2019;

копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 20.06.2024;

копія витягу з ДРАЦС щодо ОСОБА_8 ;

копії 1-3, 10, 11 сторінок паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_3 ;

копія свідоцтва про народження ОСОБА_9 НОМЕР_3 від 13.02.1991;

копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 НОМЕР_4 від 16.02.2017;

копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 30.07.2024;

копія витягу з ДРАЦС щодо ОСОБА_3 ;

копія розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 235 від 08.07.2024 про реєстрацію ОСОБА_1 помічником ОСОБА_2 .

Отже судом встановлено, що в ОСОБА_2 наявні інші, в тому числі близькі особи, які відповідно до закону зобов`язані його утримувати, а саме донька - ОСОБА_3 .

Так, ОСОБА_3 (сестра позивача та донька ОСОБА_2 , що визнається сторонами), на момент звернення позивача до відповідача, досягнув 69- річного віку та в силу Закону 2232-XII не є військовозобов`язаним.

Позивач стверджує, що ним було долучено нотаріально засвідчену заяву сестри ОСОБА_3 від 30.07.2024 про те, що вона починаючи з 2009 року не проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично проживає разом зі своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за іншою адресою; розлучена, самостійно виховує, здійснює догляд та утримує свого малолітнього сина, тому не може та не має бажання здійснювати догляд за своїм батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що є особою похилого віку з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, з яким не підтримує жодних зв`язків протягом останніх 15 років. Щодо твердження відповідача про те, що Дика (Димида) ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка не є військовозобов`язаною, та позивачем не подано жодних документів, які б підтверджували факт неможливості утримувати нею свого батька ОСОБА_2 або те, що вона є військовозобов`язаною, позивач вказує, що Дика ( ОСОБА_3 офіційно не працює протягом тривалого періоду часу, а офіційний дохід востаннє отримувала в грудні 2013 року , що підтверджується довідкою ПФУ форми ОК-5 (додається до відповіді на відзив). Вказану інформацію відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний був перевірити з публічних електронних реєстрів та встановити реальну можливість моєї сестри утримувати свого батька відповідно до продекламованих відповідачем у відзиві на позов норм Сімейного кодексу України.

В цьому контексті суд наголошує, що п.13 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII передбачає те, що військовозобов`язаний не підлягає призову за наявності в нього батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які відповідно до закону зобов`язані їх утримувати та не є військовозобов`язаними, однак якщо такі особи: самі є (1) особами з інвалідністю, (2) потребують постійного догляду, (3) перебувають під арештом (крім домашнього арешту), (4) відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.

Судовим розглядом не встановлено наявності в ОСОБА_3 групи інвалідності, потреби у постійному догляді, перебування під арештом чи відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.

Відповідно до ст. 172 Сімейного кодексу України обов`язком дитини, повнолітніх дочки та сина піклуватися про батьків. Дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до змісту п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543 стосується надання відстрочки військовозобов`язаним, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати.

Дана норма закону стосується кола осіб, які не фактично утримують своїх батьків, а зобов`язані це здійснювати в силу закону, оскільки ч. 2 ст. 202 Сімейного кодексу України містить норму, яка позбавляє обов`язку рідних сина і дочку утримувати своїх батьків: якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до ст. 204 Сімейного кодексу України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Суд наголошує на тому, що Заява Димиди ( ОСОБА_9 , яку позивач ОСОБА_1 додав до заяви про надання відстрочки не є доказом та не свідчить про неможливість утримання дочкою ОСОБА_3 свого батька ОСОБА_2 .

Суд погоджується із твердженнями відповідача, відповідно до яких ОСОБА_3 має однаковий обов`язок, як її брат ОСОБА_1 , щодо утримування свого батька ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи, даний обов`язок закріплено у ст. 51 Конституції України.

Для виконання даного обов`язку не є перешкодою її проживання за іншим місцем, виховання дитини та не бажання її здійснювати догляд за своїм батьком, оскільки мова йдеться про факт утримання особи з інвалідністю, а не здійснення догляду за такою особою.

Небажання утримувати батька, який є особою з інвалідністю ІІ групи, не звільняє ОСОБА_3 від обов`язку здійснювати таке утримання.

Відтак суд висновує про те, що надані ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 документи не свідчать про те, що в його батька, відсутні інші особи, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані його утримувати, однак в силу інвалідності, потреби в постійному догляді, перебуванні під арештом чи відбування покарання, не утримують таку, що унеможливлює надання позивачу відстрочки за п.13 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.