Справа № 420/4742/25
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4742/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.01.2025 року за №09, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону №1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ з 05 жовтня 2023 року за наявності страхового стажу для права на пенсію за вислугу років більше 25 років.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачам строк для подання до суду відзивів на цю заяву, позивачу - відповіді на відзиви.

Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що згідно з розрахунком стажу, який доданий до рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.01.2025 року за №09 загальний стаж роботи позивача складає 32 роки 8 місяців 29 днів. Тобто, Форма РС - право, якою визначено загальний страховий стаж ОСОБА_1 , відповідний страховий стаж станом на 20.01.2025 року становить 32 рік 8 місяців 29 днів, це документ який був сформований відповідачами за наданими позивачем документами. На час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 з одного боку, та Законом №1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11.10.2017 року. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч. 3 ст. 22 Конституції України). У Рішенні від 22.05.2018 року №5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що «положення ч.3 ст.22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності» (абзац 10 пп.2.2 п.2 мотивувальної частини). Конституційний Суд України зазначає, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй. Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної» (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 року №1-р/2018). Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3.11.2021 року у зразковій справі №360/3611/20 за подібних правовідносин: «Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV». За такого правового регулювання та встановлених обставин, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 відмова ПФУ в призначенні пенсії позивачу, який на час звернення до відповідача досяг 55 років, мав страховий стаж 32 роки 8 місяців 29 днів, а вислуга років станом на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії становив 22 роки 7 місяців є протиправною.

З відзиву на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає про те, що ОСОБА_1 20.01.2025 року звернувся до Головного управління з заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачається, що на призначення пенсії на вислугу років мають право механізатори(докери механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово допоміжних, роз`їзних, приміського і внутрішньоміського сполучення. Необхідний страховий стаж визначений пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить станом на 11 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VII від 03.10.2017 року, що набув чинності 11 жовтня 2017року, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Право на призначення пенсії за вислугу років мають працівники плавскладу, які на день набрання чинності Закону №2148-VII набули загального стажу 26 років та 06 місяців на зазначеній роботі. Відповідно до ст. 45 Закону №1058 днем звернення за призначенням пенсії є день подання у відповідний орган, що призначає пенсії, відповідної заяви з усіма необхідними для вирішення цього питання документами. При цьому, обов`язок в наданні достатнього пакету документів законодавець покладає на позивача, а Головне управління не наділено повноваженнями у підтвердженні страхового та спеціального стажу роботи, а лише у відповідності до п. 4.2 Порядку №22-1 досліджує, аналізує та перевіряє вже надані документи та виявляє їх неточності та розбіжності. Із змісту наведених норм видно, що обов`язок в наданні документів, які б підтверджували право на пенсію та періоди роботи на відповідних посадах лежить на особі, що звертається до органів Пенсійного фонду, а видавати такі документи та відповідно підтверджувати цим відповідні періоди роботи виключно підприємства, де працювала особа. Отже, чинним законодавством України передбачено право органів Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії перевіряти обґрунтованість видачі документів та достовірність поданих відомостей. Водночас, призначення пенсії має здійснюватися на підставі заяви пенсіонера, який зобов`язаний надати разом з такою заявою документи на підтвердження наявного страхового та спеціального стажу. Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Рішення територіального органу Пенсійного фонду України №09 приймалося із визначення права на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №1058 зі змінами внесеними Законом №2148. Закон №2148 є чинним та таким, що підлягає до застосуванню у спірних правовідносинах. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Загальний страховий стаж позивача становить 32 роки 08 місяців 29 днів, страховий стаж станом на 11.10.2017 - лише 25 років 09 місяців 29 днів, стаж роботи який дає право на пенсію за вислугу років - 22 роки 07 місяців 25 днів, що не дає право на призначення пенсії. Вказані обставини суперечать вимогам Порядку №637, Порядку №22-1, ст. 24, 26, 40, 41, розділу XV Закону №1058 та слугували підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років. З урахуванням того, що підтвердженого страхового стажу позивача на 11.10.2017 року недостатньо, законодавець зобов`язує повторно звернутися з такою заявою до органу Пенсійного фонду України після виникнення підстав для цього. За таких умов, рішення у відмові у призначенні пенсії є обґрунтованим та законним. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи правомірно. Відповідачем всебічно і повно з`ясовані всі фактичні обставини справи. Іншими документами додаткові періоди стажу та стажу на пільгових роботах не можливо підтвердити. Відсутність підтвердження стажу належними доказами не породжує для останнього виникнення права на пенсію (правовий висновок підтверджено Постановою Верховного Суду від 18.07.2018 року по справі №484/2323/16-а).

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відзив на позовну заяву до суду не надійшов.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення проти позову, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (вік 55 років на момент звернення до пенсійного фонду)

20 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років (докер-механізатор).

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 за принципом «екстериторіальності» 28.01.2025 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №09 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

З рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №09 від 28.01.2025 року вбачається, що пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачається, що на призначення пенсії на вислугу років мають право механізатори (докери механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення. Необхідний страховий стаж визначений пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років, станом на 1 січня 2016 року не менше 25 років 6 місяців, станом на 11 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців. Загальний страховий стаж особи становить 32 роки 8 місяців 29 днів, страховий стаж особи станом на 11.10.2017 року становить 25 років 9 місяців 29 днів, стаж роботи який дає право на пенсію за вислугу років становить 22 роки 7 місяців 25 днів. До розрахунку страхового стажу зараховано всі періоди роботи згідно наданих документів. Позивачу відмовлено в призначені пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи станом на 11.10.2017 року.

Позивач не погодився із правомірністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №09 від 28.01.2025 року та звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII набрав чинності 11.10.2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

Відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року, право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» ст. 54, ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Отже, п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» діє у редакції, яка передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Отже, спеціальний стаж роботи для призначення пенсії на підставі пункту «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 20 років.

З оскаржуваного рішення вбачається, що страховий стаж позивача станом на 11.10.2017 року становить 25 років 9 місяців 29 днів, стаж роботи який дає право на пенсію за вислугу років становить 22 роки 7 місяців 25 днів.

Так, Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», що набрав чинності 11 жовтня 2017 року, доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених ст. 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно п. 16 Закону розділу XV Прикінцеві положення №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Таким чином, виходячи з пунктів 2-1, 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, відповідні умови для призначення пенсії за вислугу років мають визначатись на день набрання чинності Законом України №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», тобто 11.10.2017 року.

Вказані законодавчі положення неконституційними не визнавались.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 з одного боку, та Законом №1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11 жовтня 2017 року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 2-р/2019, а не Закону №1058-ІV.

В рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що «положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності» (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України зазначає, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018).

Юридична визначеність є ключовою у питанні розуміння верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття «легітимні очікування») (Доповідь «Верховенство права», схвалена Європейською Комісією «За демократію через право» (Венеційською Комісією) на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року).

Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Верховний Суд у постанові від 06.11.2023 року у справі №240/24/21 сформував правовий висновок у правовідносинах щодо застосування пункту «в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення № 2-р/2019 при наявності колізії з п. 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058.

Вказаний правовий висновок релевантний до спірних правовідносин.

Як зазначає Верховний Суд, обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 року для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.

Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:

«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №09 від 28.01.2025 року вбачається, що позивачу відмовлено в призначені пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи станом на 11.10.2017 року.

Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20, суд дійшов висновку, що відмова відповідача в призначенні пенсії позивачу, який на час звернення до відповідача досяг 55 років, мав страховий стаж 32 роки 08 місяців 29 днів, а станом на 11.10.2017 року - 25 років 09 місяці 29 днів, є протиправною.

Враховуючи вищевикладені обставини рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №09 від 28.01.2025 року про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно висновків Верховного Суду у постанові Верховного Суду у справі №500/1216/23 від 08 лютого 2024 року дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З урахуванням абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058, позивач набув право на призначення пенсії з 20.01.202025 року (з дня звернення за пенсією).

Враховуючи протиправність оскаржуваного рішення, у суду є всі підстави для зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 20.01.2025 року.

Крім того, позивач просить суд допустити негайне виконання рішення суду в межах одного місяця.

При цьому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про, присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Однак, в даному випадку суд задовольнив вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасувати рішення про відмову у перерахунку пенсії та зобов`язав відповідача здійснити призначення та виплату пенсії, тобто, зобов`язання вчинити певні дії, а не стягував певні суми з відповідача, а тому немає підстав для негайного виконання цього рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.01.2025 року за №09, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» ст.55 Закону №1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ з 05 жовтня 2023 року за наявності страхового стажу для права на пенсію за вислугу років більше 25 років - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №09 від 28.01.2025 року про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 20.01.2025 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА