Справа № 420/14347/25
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (сформована в системі Електронний суд 08.05.2025 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій представник позивача просить суд:

відкрити провадження в даній адміністративній справі;

справу розглянути у порядку письмового провадження;

визнати протиправним та скасувати рішення №34 від 15.01.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно ст. 26 Закону України №1058;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 07.03.1987 по 22.08.1989, з 10.10.1989 по 15.12.1990, з 01.07.1991 по 01.08.1991, з 24.09.1991 по 01.09.1993 у республіках колишнього Союзу РСР згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1984 та період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю (м. Ташкент) з 01.09.1993 по 21.10.1996р. та призначити пенсію починаючи з 08.01.2025 року;

стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 969.00 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 13.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (ст.262 КАС України); витребувано у ГУПФ України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, що стосуються предмету та підстав позову.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 08.01.2025 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №34 від 15.01.2025 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно до архівної довідки від 17.06.2024 №оз/157 ОСОБА_2 чоловік позивачки в період з 20.04.1993 по 19.09.1997 проходив службу на території м. Ташкенту. Разом із чоловіком проживала і позивачка. ІНФОРМАЦІЯ_1 видав довідку від 17.06.2024 №оз/157 у відповідності до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Страховий стаж позивача становить 26 років 4 місяців 23 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: періоди роботи з 07.03.1987 по 22.08.1989, з 10.10.1989 по 15.12.1990, з 01.07.1991 по 01.08.1991, з 24.09.1991 по 01.09.1993 у республіках колишнього Союзу РСР згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1984, оскільки відсутнє повідомлення про нездійснення іншою державою пенсійних виплат, що передбачено п. 2 ст. 24-1 Закону; період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю (м. Ташкент), з 01.09.1993 по 21.10.1996 згідно довідки від 17.06.2024 №оз/157, оскільки зазначений період перетинається із записами про роботу №№13 та 14 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1984 року. Крім того, зазначена інформація суперечить відомостям довідки від 12.06.2024 року № 55, згідно якої заявниця з 1993 року по теперішній час проживає у військовому містечку Семиполки Броварського району Київської області. Відповідно, незарахований страховий стаж становить 8 років 9 місяців 17 днів.

23.05.2025 року представник ГУ ПФ України в Одеській області подав відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, та, зокрема, зазначає, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , 08.01.2025 звернулася з заявою про призначення пенсії за віком до територіальних органів Пенсійного фонду України відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом «екстериторіальності» визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, який уповноважено розглянути подану позивачем заяву. Рішенням №34 від 15.01.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу роботи. Згідно розрахунку стажу у позивача із необхідних 31 років підтверджено лише 26 років 4 місяці 23 дні. страхового стажу, що не дає право на призначення пенсії. Право на призначення пенсії за віком позивача матиме 07.12.2027. Під час розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: - періоди роботи з 07.03.1987 по 22.08.1989, з 10.10.1989 по 15.12.1990, з 01.07.1991 по 01.08.1991, з 24.09.1991 по 01.09.1993 у республіках колишнього Союзу РСР згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1984, оскільки відсутнє повідомлення про нездійснення іншою державою пенсійних виплат, що передбачено пунктом 2 статті 24-1 Закону; не зараховано період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю (м. Ташкент), з 01.09.1993 по 21.10.1996 згідно довідки від 17.06.2024 №оз/157, оскільки зазначений період перетинається із записами про роботу №№13 та 14 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1984. Крім того зазначена інформація суперечить відомостям довідки від 12.06.2024 №55, згідно якої заявниця з 1993 року по теперішній час проживає у військовому містечку Семиполки Броварського району Київської області. Довідку видано хибно та вона не може бути підтверджуваним документом спірного періоду проживання з 01.09.1993 по 21.10.1996 дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування (м. Ташкент), з 01.09.1993 по 21.10.1996.

23.05.2025 року ГУ ПФ України в Одеській області надав суду копії пенсійної справи ОСОБА_1

02.06.2025 року представник ГУ ПФ України у Київській області подав відзив на позов, у якому зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсійний вік, визначений частиною першою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 60 років . Необхідний страховий стаж, визначений частиною першою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 31 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки, мають особи, за наявності страхового стажу в період з 01.01.2027 по 31.12.2027 від 24 до 34 років. Страховий стаж позивачки становить 29 років 9 місяців 06 днів. За принципом екстериторіальності відмову у призначенні пенсії від 17.02.2025 №34 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: - періоди роботи з 07.03.1987 по 22.08.1989, з 10.10.1989 по 15.12.1989. з 01.07.1991 по 01.08.1991, з 24.09.1991 по 01.09.1993 згідно трудової книжки від 02.08.1984 НОМЕР_1 , оскільки, відсутнє повідомлення про нездійснення іншою державою пенсійних виплат, що передбачено п. 2 ст. 24-1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи по 31 грудня 1991 року.

Розглянувши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 18), на дату звернення за призначенням пенсії їй виповнилося 60 років.

08.01.2025 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФ у Київській області з заявою №402 про призначення їй пенсії за віком (а.с.67).

Заява була розглянута ГУПФ України в Одеській області за принципом екстериторіальності та рішенням №34 від 15.01.2025 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком.

У рішенні №34 від 15.01.2025 року зазначено (а.с.19):

«Відмова у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вік заявника 60 років 1 місяць.

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 08.01.2025 року.

Пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон), становить 60 років.

Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону становить 31 рік.

У разі відсутності починаючи з 1 січня 2018 року страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року від 24 до 34 років.

У разі відсутності починаючи з 1 січня 2019 року страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 років мають особи за наявності страхового стажу:

починаючи з 1 січня 2028 року від 15 до 25 років.

Відповідно до пункту 2 статті 24-1 Закону періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

За наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж 26 років 4 місяці 23 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за наданими документами до страхового стажу не зараховано:

періоди роботи з 07.03.1987 по 22.08.1989, з 10.10.1989 по 15.12.1990, з 01.07.1991 по 01.08.1991, з 24.09.1991 по 01.09.1993 у республіках колишнього Союзу РСР згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1984, оскільки відсутнє повідомлення про нездійснення іншою державою пенсійних виплат, що передбачено пунктом 2 статті 24-1 Закону;

- період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю (м. Ташкент), з 01.09.1993 по 21.10.1996 згідно довідки від 17.06.2024 №оз/157, оскільки зазначений період перетинається із записами про роботу №№13 та 14 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1984. Крім того зазначена інформація суперечить відомостям довідки від 12.06.2024 №55, згідно якої заявниця з 1993 року по теперішній час проживає у військовому містечку Семиполки Броварського району Київської області.»

Спір в даній справі виник у зв`язку з тим, що ГУПФ України в Одеській області не зарахувало до страхового стажу позивача певні періоди, що призвело до відмови їй у призначенні пенсії.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, позивач оскаржила його до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.08.2010 року № 2464-VI.

Відповідно до ст.7 Законом України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України (ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Згідно пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), в редакції пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1/р/2020 (справа № 1-5/2018(746/15)), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Необхідний страховий стаж визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Список№ 2), становить не менше 30 років.

Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Список № 2) становить 12 років 06 місяців.

Працівники, які мають стаж роботи з шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, чоловікам на 1 рік за кожний 2 роки 6 місяців такої роботи.

За правилами ст.44 Закону №1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Щодо правомірності незарахування позивачу періоду роботи з 07.03.1987 року по 22.08.1989 року, з 10.10.1989 року по 15.12.1990 року, з 01.07.1991 року по 01.08.1991 року, з 24.09.1991 року по 01.09.1993 року, суд зазначає наступне.

Згідно з копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 (дата заповнення 02.08.1984 року) судом встановлено, що позивачка, зокрема, у період з 07.03.1987 року по 22.08.1989 року, з 10.10.1989 року по 15.12.1990 року, з 01.07.1991 року по 01.08.1991 року, з 24.09.1991 року по 01.09.1993 року, працювала на посадах: медочною сестрою, помічником начальника віддділення (а.с.48-51).

З цього приводу суд зазначає, що на час первинного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірного періоду роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 Постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати відсутнім страховий стаж позивача за спірний період.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі № 687/975/17.

Згідно з вимогами статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка діяла в період виникнення спірних правовідносин та в період роботи позивача на території РФ, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно ст.13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають

Аналіз наведеного вище вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 року Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 року Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Щодо періоду проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю (м. Ташкент), з 01.09.1993 по 21.10.1996 згідно довідки від 17.06.2024 №оз/157, суд зазначає наступне.

Згідно:

довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17.06.2024 року №оз/157 виданої чоловіку ОСОБА_2 про те, що він проходив військову службу з 20.04.1993 року по 19.09.1997 року і разом проживала дружина ОСОБА_1 . ОСОБА_1 , за спеціальнісю «медична сестра» та з 01.09.1993 року по 21.10.1996 року не працювала у зв`язку з неможливістю працевлаштування за даною спеціальністю (а.с.68);

довідки комунального підприємства «Надія» від 12.06.2024 року ОСОБА_1 з 01.09.1993 року по 21.10.1996 року (а.с.69);

довідки Київського обласного центру зайнятості Броварська філія від 08.01.2025 року №40 ОСОБА_1 була зареєстрована в центрі зайнятості як безробітня з 21.10.1996 року по 31.01.1997 року, 01.03.1997 року по 21.05.1997 року, 21.10.1997 року по 24.12.1997 року (а.с.70).

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 (дата заповнення 02.08.1984 року) п.13 з 01.09.1993 року позивачка звільнення у зв`язку з виїздом до нового місця служби чоловіка; п.14 з 21.10.1996 року призначена допомога по безробіттю (а.с.51-52).

Відповідно до стаття 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується періоди: ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку; з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Відповідно до ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 13 Порядку №637 установлено, що період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 року з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідкою (додаток 4), виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують зазначений період.

Таким чином, спірний період з 01.09.1993 року по 21.10.1996 року охоплюється періодом військової служби ОСОБА_2 з 20.04.1993 року по 19.09.1997 року.

З наведеного вбачається, що позивачка у спірний період проживала з чоловіком у місцевості, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, що підтверджується доказами, передбаченими п.13 Порядку №637.

Таким чином, суд вважає, що відповідач протиправно не врахував до страхового стажу позивачки період з 01.09.1993 року по 21.10.1996 року.

Суд також враховує, що ГУПФ України в Одеській області не було надано жодних пояснень та доказів на спростовування правильності та достовірності відомостей, які відображені у трудовій книжці позивача та вищезазначеній довідці, у яких міститься інформація про періоди її роботи, а також вжиття заходів для з`ясування їх достовірності.

За вищезазначених обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №34 від 15.01.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню як необгрунтоване.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Веуеіег v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (ОпегуэЫэг v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, и. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal V. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румуни (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Суд вважає за можливе та необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем законність оскаржуваного рішення не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню повністю.

Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 969грн., витрати у сумі 968,96грн. суд покладає на відповідача згідно ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення №34 від 15.01.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно ст. 26 Закону України №1058.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 07.03.1987 по 22.08.1989, з 10.10.1989 по 15.12.1990, з 01.07.1991 по 01.08.1991, з 24.09.1991 по 01.09.1993 у республіках колишнього Союзу РСР згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1984 та період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю (м. Ташкент) з 01.09.1993 по 21.10.1996р. та призначити пенсію починаючи з 08.01.2025 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 968(дев`ятсот шістдесят вісім)грн. 96коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст.293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, буд. 83,м. Одеса, Одеська область, 65012).

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (; адреса: вул. Саєнка Андрія, 10, Фастів, Київська область, 08500).

Суддя М.М. Аракелян