Справа № 380/8640/24
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 380/8640/24

адміністративне провадження № К/990/46605/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу адвоката Хлопецького Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року (судді: Хобор Р.Б., Бруновська Н.В., Шавель Р.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про компенсацію втрати частини доходів,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною відмову та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення за період невиплати індексації з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, порушивши вимоги статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», не виплатив на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення за період невиплати індексації з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення за період невиплати індексації з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 968,96 грн сплаченого судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, викладені у постановах від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20, встановив, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь період прострочення - від дня невиплати індексації грошового забезпечення по день її фактичного отримання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року рішення суду першої інстанції від 26 червня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 28 лютого 2018 року по 25 грудня 2023 року у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 28 лютого 2018 року по 25 грудня 2023 року у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду у постанові від 09 серпня 2022 року у справі №460/4765/20, зазначив, що суд першої інстанції помилково встановив право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів з 01 січня 2016 року. Суд апеляційної інстанції наголосив, що відповідач виплатив позивачу заборгованість з виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року в сумі 83 535,15 грн 25 грудня 2023 року. Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що порушення строків виплати індексації грошового забезпечення мало місце з 28 лютого 2018 року по 25 грудня 2023 року, і тому саме за цей період позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування

Адвокат Хлопецький Олександр Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Підставою для подання касаційної скарги визначено пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 3 Закону України Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та пункт 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, не врахувавши правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 14 травня 2019 року у справі № 804/2994/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 640/7975/15-а та від 05 липня 2022 року у справі № 420/7633/20. Тим самим суд апеляційної інстанції позбавив позивача права на отримання виплати компенсації втрати частини доходів за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у зв`язку з порушення встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення.

Скаржник підкреслює, що згідно із зазначеними постановами Верховного Суду компенсація втрати частини доходів у разі порушення строків їх виплати нараховується з місяця, коли виплати були припинені. Тобто у випадку позивача - з 01 січня 2016 року, що було обґрунтовано встановлено судом першої інстанції.

Правова позиція Верховного Суду у постанові від 09 серпня 2022 року у справі № 460/4765/20, на яку послався суд апеляційної інстанції, узгоджується з висновками Верховного Суду у наведених постановах і, на думку скаржника, неправильно застосована судом апеляційної інстанції.

Скаржник наполягає, що суд апеляційної інстанції помилково відмовив у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018, тому просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції від 18 листопада 2024 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції від 26 червня 2024 року.

Позиція інших учасників справи

Від відповідача відзив на касаційну скаргу не надходив що відповідно до приписів частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року (судді: Загороднюк А.Г., Єресько Л.О., Соколов В.М.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Хлопецького Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про компенсацію втрати частини доходів.

Ухвалою Верховного Суду (суддя: Загороднюк А.Г.) від 03 вересня 2025 року призначено справу до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Позивач проходив службу у Збройних Силах України.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28 лютого 2022 року № 46 ОСОБА_1 з 28 лютого 2022 року виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у справі № 380/11050/22, зокрема зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року (включно) з урахуванням січня 2008 року як місяця підвищення доходу (базового місяця) відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Рішення набрало законної сили 01 травня 2023 року.

На виконання цього рішення відповідач 25 грудня 2023 року виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 83 535,15 грн.

28 грудня 2023 року представник позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій він, серед іншого, просив здійснити виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Відповідач листом від 03 січня 2024 року повідомив, що зважаючи на відсутність факту несвоєчасного виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі №380/11050/22, правові підстави для виплати компенсації втрат доходів відсутні.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III (Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 лютого 2001 року №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

- пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

- стипендії;

- заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно із пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд нагадує, що згідно з положеннями статті 341 КАС України як суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Спірні правовідносини у цій справі виникли щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Суд першої інстанції вважав, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати за весь період невиплати індексації грошового забезпечення, тобто 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Суд першої інстанції виходив з того, що вказана компенсація підлягає виплаті з дня невиплати індексації грошового забезпечення по день її фактичної виплати.

Натомість суд апеляційної інстанції вважав, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати індексації виключно за період з 28 лютого 2018 року по 25 грудня 2023 року. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказана компенсація підлягає виплаті з останнього дня періоду, за який не була виплачена індексація грошового забезпечення по день фактичної виплати заборгованості на виконання рішення суду.

Позивач не погоджується з позицією суду апеляційної інстанції щодо дати, з якої підлягає нарахуванню компенсація втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення та наполягає, що відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та пункту 4 Порядку № 159 така компенсація нараховується починаючи із місяця невиплати доходу.

Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з огляду на доводи позивача про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування вказаних норм, викладених у постановах Верховного Суду у від 14 травня 2019 року у справі № 804/2994/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 640/7975/15-а та від 05 липня 2022 року у справі № 420/7633/20.

Ключове питання, яке підлягає вирішенню Верховним Судом у цьому касаційному провадженні, полягає у визначенні дати, з якої підлягає нарахуванню компенсація за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати.

Перевіривши доводи касаційної скарги та враховуючи межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 КАС України, а також оцінюючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 13 січня 2020 року в справі №803/203/17, від 14 травня 2020 року у справі № 816/379/16, від 30 вересня 2020 року у справі № 280/676/19, від 15 жовтня 2020 року в справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року в справі №240/6583/20, від 05 липня 2022 року в справі №420/7633/20, від 29 березня 2023 року в справі №120/9475/21-а, від 12 вересня 2024 року в справах №400/5837/23, №240/18489/23, від 10 жовтня 2024 року в справі №280/5397/19, від 18 грудня 2024 року в справі №755/15005/23 та багатьох інших досліджував питання правової природи компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та умов її здійснення.

В указаних постановах Верховний Суд зазначав, що основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

Тобто компенсація за порушення строків виплати доходу виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата, індексація тощо) особи (працівника) з вини відповідача (роботодавця) не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари і послуги.

Дія норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку №159 поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Виплата компенсації втрати частини доходів проводиться незалежно від порядку і підстав їх (доходів) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

У справі встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у справі № 380/11050/22, ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року з урахуванням січня 2008 року як місяця підвищення доходу (базового місяця) відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Заборгованість за вказаним судовим рішенням відповідач виплатив ОСОБА_1 25 грудня 2023 року. Водночас нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати відповідних сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року відповідач не здійснив.

Суд апеляційної інстанції, посилаючись на висновки Верховного Суду у постанові від 09 серпня 2022 року у справі №460/4765/20, дійшов висновку, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення підлягає нарахуванню позивачу з 28 лютого 2018 року, тобто з останнього дня періоду, за який не була виплачена індексація грошового забезпечення по день виплати заборгованості на виконання рішення суду.

Разом з тим, Верховний Суд звертає увагу, що у справі №460/4765/20 позивач просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з серпня 2014 року по вересень 2019 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій у вказаній справі дійшли висновку, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії підлягає виплаті з наступного місяця після місяця, коли пенсія мала бути нарахована та виплачена, тобто з січня 2015 року по серпень 2019 року, а не за період серпня 2014 року по вересень 2019 року, як просив позивач.

Верховний Суд у постанові 09 серпня 2022 року у справі №460/4765/20 зазначив, що згідно з установленими судами обставинами, постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року у справі №572/4367/14-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року, управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області зобов`язано провести перерахунок і виплату позивачу пенсії відповідно до вимог статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 11 березня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

На виконання постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року у справі №572/4367/14-а, відповідачем здійснено відповідний перерахунок пенсії позивачу та нараховано суму пенсії у розмірі 19125,41 грн. Фактичну виплату пенсії, що підтверджується випискою банку здійснено 11 вересня 2019 року.

Зважаючи на наведене правове регулювання та встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Верховний Суд вказав, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії за період з серпня 2014 року по вересень 2019 року, а тому є помилковим висновок судів попередніх інстанцій, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходу з січня 2015 року, тобто з наступного місяця після місяця, коли пенсія мала бути нарахована та виплачена.

Верховний Суд підкреслив, що такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 14 травня 2019 року у справі № 804/2994/18, від 23 грудня 2020 року у справі №640/7975/15-а, від 05 липня 2022 року у справі №420/7633/20.

У постановах від 14 травня 2019 року у справі № 804/2994/18, від 23 грудня 2020 року у справі №640/7975/15-а, від 05 липня 2022 року у справі №420/7633/20 Верховний Суд виходив з того, що право особи на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати виникає з моменту фактичного порушення строку виплати доходу. Тобто така компенсація підлягає нарахуванню за весь період невиплати відповідного доходу.

Отже суд апеляційної інстанції неправильно застосував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 серпня 2022 року у справі №460/4765/20.

Аналогічний підхід Верховний Суд застосував у постанові від 24 січня 2025 року у справі № 380/1607/24, зазначивши, що право на компенсацію втрати частини доходу в особи пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Компенсація, передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і Порядком №159, виплачується саме у разі порушення строків виплати доходу, а не у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі судового рішення, несвоєчасного виконання рішення суду тощо.

У зазначеній справі Верховний Суд не погодився із позицією суду апеляційної інстанції, що відповідач порушив строки виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 21 червня 2018 року й що саме з цієї дати останній має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації, вказавши на те, що моментом неправомірної невиплати відповідачем позивачу індексації грошового забезпечення, що встановлено судовими рішеннями у справі №380/1815/22, є саме 01 січня 2016 року.

Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення з моменту фактичного порушення строку виплати відповідного доходу, а саме з 01 січня 2016 року.

Суд апеляційної інстанції, формуючи протилежний висновок, неправильно застосував висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 09 серпня 2022 року у справі №460/4765/20, не врахував на правові позиції, висловлені Верховним Судом у постановах від 14 травня 2019 року у справі № 804/2994/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 640/7975/15-а та від 05 липня 2022 року у справі № 420/7633/20, не взяв до уваги факт невиплати позивачу індексації грошового забезпечення саме з 01 січня 2016 року, а не з 28 лютого 2018 року, внаслідок чого необґрунтовано скасував судове рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Отже, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм права, що стало підставою для касаційного перегляду за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, знайшли своє підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

За правилами пункту 4 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Суд касаційної інстанції скасовує або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (частина перша статті 352 КАС України).

З урахуванням того, що суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції як такого, що відповідає закону.

Судові витрати

З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу адвоката Хлопецького Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року скасувати.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач судді А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько В.М. Соколов