Справа № 200/6281/23
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 вересня 2025 року

м. Київ

справа №200/6281/23

адміністративне провадження № К/990/25163/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Білак М.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу адвоката Янюка Владислава Юрійовича, яку подано в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року (суддя Стойка В.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року (колегія у складі суддів Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А, Сіваченка І.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУ НП в Донецькій області) від 07 липня 2023 року №1001 "Про порушення службової дисципліни оперуповноваженим відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами УКР ГУНП в Донецькій області майором поліції ОСОБА_1 та його покарання";

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ НП в Донецькій області від 24 жовтня 2023 року №454 о/с "По особовому складу" про звільнення майора поліції ОСОБА_1 (0070575) зі служби в поліції з посади оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУ НП в Донецькій області, за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 24 жовтня 2023 року;

- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на службі в поліції з 24 жовтня 2023 року на посаді оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУ НП в Донецькій області;

- стягнути з ГУ НП в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 24 жовтня 2023 року по день ухвалення судом рішення з розрахунку розміру його середньоденної заробітної плати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що спірний наказ про його звільнення прийнято на підставі висновку службового розслідування, проведеного неповно та однобічно, а дисциплінарне стягнення застосовано за відсутності встановленого відповідно до чинного законодавства України факту вчинення адміністративного правопорушення, тобто передчасно, що, на переконання позивача, свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Позивач стверджує, що приймаючи оскаржувані накази, відповідач діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому наявні підстави для визнання їх протиправними і скасування з поновленням позивача на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

05 лютого 2024 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ НП в Донецькій області від 07 липня 2023 року №1001 "Про порушення службової дисципліни оперуповноваженим відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами УКР ГУНП в Донецькій області майором поліції ОСОБА_1 та його покарання", а також наказ ГУ НП в Донецькій області від 24 жовтня 2023 року №454 о/с "По особовому складу" про звільнення майора поліції ОСОБА_1 (0070575) зі служби в поліції з посади оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУ НП в Донецькій області, за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 24 жовтня 2023 року;

- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на службі в поліції з 24 жовтня 2023 року на посаді оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУ НП в Донецькій області;

- стягнути з ГУ НП в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 24 жовтня 2023 року по день ухвалення судом рішення з розрахунку розміру його середньоденної заробітної плати в сумі 1038,98 грн;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Донецькій області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19000 грн;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на службі в поліції та в частині стягнення з ГУ НП в Донецькій області на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць;

В уточненій позовній заяві до раніше наведених підстав позову позивач додав також, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2024 року у справі №237/3610/23204 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), було закрито на підставі статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення. Крім цього, вказав, що ним було отримано висновок від 18 червня 2023 року №374 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким 18 червня 2024 року о 04:00 год позивач пройшов огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, за результатами якого у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено.

Донецький окружний адміністративний суд ухвалою від 19 лютого 2024 року уточнену позовну заяву від 05 лютого 2024 року повернув позивачеві, а рішенням від 19 лютого 2024 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивач оскаржив зазначені ухвалу та рішення Донецького окружного адміністративного суду до суду апеляційної інстанції.

Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 11 квітня 2024 року залишив апеляційні скарги ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року залишив без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з позицією місцевого адміністративного суду, що під час службового розслідування підтвердився факт використання позивачем державного майна (службового автомобіля) в приватних інтересах, невиконання позивачем законної вимоги поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, керування незакріпленим транспортним засобом, який використав для поїздки не пов`язаної із службовою діяльністю, у власних цілях. Зважаючи на характер допущеного позивачем порушення службової дисципліни, а також ураховуючи специфіку служби в поліції та підвищену увагу суспільства, що вимагає від поліцейського надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, відповідач діяв обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У касаційній скарзі, поданій з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позивач просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції або ухвалити судове рішення по суті позовних вимог.

Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржувану постанову з порушенням норм матеріального права та не врахував висновків з питання їх застосування у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2020 року в справі №823/1022/16.

Вказує, що в межах розгляду цієї справи не повинно досліджуватись питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, натомість має надаватись правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. Враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен був самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм, надати належну оцінку всім доводам позивача та наданим ним доказам.

Також просить урахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24 червня 2021 року 2021 у справі №826/7830/17 щодо потреби встановлення у справах про притягнення до дисциплінарної відповідальності точного часу проходження позивачем медичного огляду на стан сп`яніння та відтворення хронології подій.

Аргументи скаржника зводяться до того, що на час прийняття оспорюваних наказів не існувало постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, яка б набрала законної сили, та підтверджувала вчинення позивачем адміністративного правопорушення, натомість згодом Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська постановою від 22 січня 2024 року у справі №237/3610/23204 закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення (стаття 247 КУпАП). Крім цього, позивач зазначає, що ГУ НП в Донецькій області не є законним власником чи користувачем транспортного засобу, використання якого з метою, не пов`язаною зі службовою діяльністю, поставлено йому в провину. Вказане, на переконання скаржника, свідчить про перевищення відповідачем повноважень при проведенні службового розслідування. Стверджує, що звільнення у порядку дисциплінарного стягнення відбулось за наслідками проведення неповного та однобічного службового розслідування, під час проведення якого доводи позивача щодо непричетності до вчинення адміністративного правопорушення та інших протиправних дій жодним чином не були перевірені.

У відзиві відповідач просить залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року залишити без змін.

Відповідач вважає доводи скаржника необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій. Наголошує на тому, що притягнення або непритягнення поліцейського до адміністративної відповідальності не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, у передбаченому Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут Національної поліції України) порядку, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, що входить до його компетенції. Також зауважує, що визначення виду дисциплінарного стягнення є виключною компетенцією особи, якій законом надано право притягувати до дисциплінарної відповідальності. Отже, виходячи з фактичних обставин скоєного проступку, та особи порушника, в даному випадку, начальник ГУ НП в Донецькій області мав законодавчо передбачене дискреційне право застосувати до позивача крайній захід дисциплінарного впливу.

29 червня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника позивача.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2024 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України; наведенням обґрунтування наявності у цій справі винятків, передбачених пунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

30 липня 2024 року адвокат Янюк В.Ю., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу.

Ухвалою від 08 серпня 2024 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Янюка В.Ю., поданою в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року в цій справі з огляду на потребу перевірити доводи скаржника щодо наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2025 року справу призначено до розгляду.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, проаналізувавши постанови Верховного Суду від 24 квітня 2020 року в справі №823/1022/16 та від 24 червня 2021 року 2021 у справі №826/7830/17, висновки яких, на думку скаржника, не враховані судом апеляційної інстанції, дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів зазначає таке.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справі відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас Верховний Суд наголошує, що системний аналіз норм адміністративного процесуального законодавства свідчить, що під час вирішення справ суди враховують не будь-які висновки Верховного Суду, а ті, які висловлені Судом у подібних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово надавала роз`яснення як треба розуміти подібність правовідносин.

Розглядаючи це питання, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19; пункт 5.5 постанови від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови від 16 травня 2018 року у справі №910/5394/15-г; постанова від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11; постанова від 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц).

Перевіряючи, чи є правовідносини у справах №823/1022/16, №826/7830/17 подібними до цієї, а висновки Верховного Суду - застосовними у розглядуваному випадку, колегія суддів зазначає таке.

У справі №823/1022/16 спірні правовідносини виникли довкола оскарження наказів про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності та про звільнення зі служби у зв`язку з реалізацією цього дисциплінарного стягнення.

За обставинами вказаної справи підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції був висновок відповідача про перебування позивача на службі в нетверезому стані, що підтверджувалося випискою №1140 з амбулаторної карти, виданою Комунальним закладом "Черкаський обласний наркологічний диспансер" 05 травня 2016 року.

Розглядаючи спір та задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що зазначені у згаданій виписці факти спростовуються іншими доказами, що в сукупності з невідповідністю цієї виписки вимогам нормативно-правових актів, які регулюють питання проведення медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння, свідчать про її недопустимість як доказу вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку.

Суди вважали, що результати медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння вважаються достовірними за умови, що вони були отримані під час медичного обстеження, поєднаного з лабораторними дослідженнями, результати яких зафіксовані в акті та висновку.

Верховний Суд погодився із цими висновками судів попередніх інстанцій, при цьому зважав також на сукупність установлених судами обставини щодо відсутності в матеріалах службового розслідування акта обстеження позивача (протоколу), у якому був би чітко охарактеризований його стан на момент обстеження, а також висновку із точним діагнозом, та водночас тим фактом, що за результатами хіміко-токсикологічних досліджень крові та сечі позивача, проведених 06 травня 2016 року Комунальним закладом "Черкаський обласний наркологічний диспансер", у крові та сечі позивача етилового спирту не виявлено.

Тож в аспекті обставин справи, установлених судами першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд вважав правильними їхні висновки про відсутність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та, відповідно, про задоволення позову.

В іншій справі №826/7830/17, на яку просив звернути увагу скаржник, предметом судового розгляду також був наказ про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності та прийнятий на його підставі наказ про звільнення зі служби в поліції.

За обставинами зазначеної справи позивачеві згідно з висновком службового розслідування було поставлено в провину те, що він, перебуваючи поза службою та знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керував легковим автомобілем, скоїв дорожньо-транспорту пригоду (далі - ДТП). За висновком відповідача, ця подія, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, відбулась з огляду на низькі ділові та моральні якості позивача, що унеможливлює подальше продовження ним служби в Національній поліції України.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій керувалися тим, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року у справі №754/6338/17, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, водночас провадження у справі про його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю у діях цієї особи складу адміністративного правопорушення. Отже, оскілки оспорюваним наказом позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, що виявився у вчиненні ДТП у стані алкогольного сп`яніння, суди вважали висновки відповідача необґрунтованими.

Верховний Суд, переглядаючи ці судові рішення, нагадав свою усталену судову практику в подібних спорах за якою суди не мають досліджувати питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, натомість повинні надати правову оцінку обставинам вчинення ним дисциплінарного проступку. При цьому, непритягнення до адміністративної відповідальності за вчинення певних дій не є тотожним із застосуванням дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які несумісні з подальшим проходженням служби, оскільки працівники національної поліції власним прикладом та поведінкою зобов`язані зміцнювати авторитет закону серед громадян та неухильно його дотримуватись. Суд зауважив, що оскільки позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

За результатами касаційного перегляду Верховний Суд скасував судові рішення судів обох попередніх інстанцій та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої висновки мотивував тим, що суди обмежилися лише посиланням на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року у справі №754/6338/17, при цьому допустили некоректне її цитування, а саме, що позивач не перебував у стані алкогольного сп`яніння 14 березня 2017 року, хоч за змістом цієї постанови, обставин неперебування позивача в нетверезому стані саме 14 березня 2017 року у ній не встановлено. Також касаційний суд зауважив, що суди попередніх інстанцій не навели наявності в постанові у справі № 754/6338/17 підтвердженої інформації щодо предмету доказування, а саме: доведеного факту відмови позивача від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, як самостійного складу адміністративного правопорушення за статтею 130 КУпАП, а також не встановили точний час моменту проходження позивачем медичного огляду на стан сп`яніння та хронологічного періоду від моменту скоєння ДТП до моменту здійснення огляду, а також допустимості вказаних медичних довідок, наданих позивачем, що підтверджували неперебування його у стані алкогольного сп`яніння.

До того ж, суди попередніх інстанцій вказали на необґрунтованість висновків відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виявився у скоєнні ДТП в стані алкогольного сп`яніння, однак залишили поза увагою, що однією з підстав звільнення позивача було невиконання ним обов`язку на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, а не перебування у цьому стані в момент вчинення ДТП.

Із цих міркувань Верховний Суд дійшов висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанції принципу офіційного з`ясування обставин справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають передбаченим КАС України вимогам щодо законності і обґрунтованості.

Водночас за обсягом обставин справи, про касаційний перегляд рішень у якій ставить питання ОСОБА_1 , відповідач взагалі не ставив позивачеві у провину перебування на службі в стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій встановили, що як було з`ясовано під час службового розслідування, 17 червня 2023 року о 22:51 позивача, який за кермом автомобіля рухався автомобільною дорогою вулицею Володимирівською м.Покровська Донецької області з мікрорайону Шахтарський до мікрорайона Южний, зупинили працівники поліції з метою встановлення причин порушення комендантської години.

На момент зупинки позивач був поза службою, у цивільному одязі, без вогнепальної зброї та перебував за кермом службового автомобіля Toyota Prius н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні, на якому на момент зупинки були встановлені номерні знаки НОМЕР_2 на білому фоні, обліковані за транспортним засобом Daewoo Lanos, що належить на праві власності громадянину ОСОБА_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ). Як з`ясовано під час службового розслідування, службовий автомобіль Toyota Prius н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні, перебуває на обліку у Державній установі "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ).

Позивач надав поліцейським для огляду службове посвідчення поліцейського, а саме: старшого оперуповноваженого Департаменту боротьби з наркозлочинністю Національної поліції України майора поліції ОСОБА_1 .

У зв`язку з виявленням під час спілкування у водія ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння очей та порушення координації рухів, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, на що позивач зазначив, що від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку не відмовляється, однак проїхати до медичного закладу не погоджується, мотивуючи це тим, що у нього в автомобілі перебуває дружина з малолітнім сином, яких ОСОБА_1 бажає особисто відвезти за місцем мешкання та повернутися. Після неодноразового пропонування позивачеві проїхати до медичного закладу для освідування на стан алкогольного сп`яніння, він відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку. У зв`язку з підозрою перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, його було відсторонено від керування транспортним засобом.

18 червня 2023 року за порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, що виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, відносно майора поліції ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП серія ААД №022475, з яким його було ознайомлено.

Під час проведення службового розслідування 28 червня 2023 року за вих. №592/55/03-2023 до відділу поліції №2 Покровського районного управління поліції ГУ НП в Донецькій області направлено листа щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за керування або експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, що не належить цьому засобу. Відносно позивача винесено постанову про адміністративне правопорушення серії БАД №727278 за частиною першою статті 121-3 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

19 червня 2023 року позивача було ознайомлено з наказом від 19 червня 2023 року №885 про призначення службового розслідування.

Оцінюючи такі дії позивача комісія у висновку зазначила, що особиста недисциплінованість оперуповноваженого відділу розкритті злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУ НП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 , грубе порушення ним вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону №580-VIII, Правил дорожнього руху, Правил етичної поведінки поліцейських, Закону №1700-VII, Порядку №757, у сукупності призвели до скоєння дисциплінарного проступку, який виразився в тому, що позивач, будучи діючим працівником поліції, усвідомлюючи важливість займаної посади, виявляючи та припиняючи правопорушення в зоні активних бойових дій, в тяжкий для країни час, будучи належним чином ознайомленим про недопущення порушення службової дисципліни, належної поведінки в побуті та у вільний від роботи час, знаходячись поза службою, під час дії комендантської години грубо порушив вимоги законодавства України, керував не закріпленим за ним службовим транспортним засобом в комендантську годину у власних цілях, на законну вимогу поліцейських відмовився від проходження обов`язкового огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто вчинив дії, несумісні з подальшим проходженням служби в лавах Національної поліції України.

У зв`язку із цим, за особисту недисциплінованість, грубе порушення службової дисципліни, що виразилося у недотриманні вимог пунктів 2, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а саме у вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону №580-VIII - у недотриманні законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, пункту 3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, - у недотриманні норм професійної етики поліцейського, частини першої статті 22 Закону №1700-VII, - у використанні державного майна в приватних інтересах, пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, - у невиконанні законної вимоги поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підпункту 1 пункту 6 розділу І, пунктів 2, 7, 9, 12, 13 розділу ІІІ Порядку №757, - у керуванні незакріпленим транспортним засобом, який використав для поїздки не пов`язаної із службовою діяльністю, у власних цілях, запропоновано оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУ НП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 (0070575) - звільнити зі служби в поліції.

Вказаний висновок став підставою для прийняття оскаржуваних у цій справі наказів.

Оцінюючи їх правомірність, суди попередніх інстанцій вважали доведеними та не спростованими обставини використання позивачем державного майна (службового автомобіля) в приватних інтересах, невиконання позивачем законної вимоги поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, керування не закріпленим за ним службовим транспортним засобом, який позивач використав для поїздки, не пов`язаної із службовою діяльністю, у власних цілях. Зважаючи на характер допущеного позивачем порушення службової дисципліни, а також ураховуючи специфіку служби в поліції та підвищену увагу суспільства, що вимагає від поліцейського надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, відповідач діяв обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Резюмуючи викладене, у межах перевірки доводів скаржника щодо наявності передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, колегія суддів зважає на такі ключові аспекти:

(1) У постанові від 24 червня 2021 року у справі №826/7830/17 неповнота установлених судами попередніх інстанцій обставин, зокрема в частині невиконання позивачем обов`язку на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, завадила Верховному Суду зробити висновок з питання застосування правових норм та мала наслідком скасування оспорюваних судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції задля повного і всебічно з`ясованих цих обставин.

Вказане свідчить про необґрунтованість посилань скаржника на неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у справі №826/7830/17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, оскільки висновків із цього питання Суд не робив.

(2) У постанові від 24 квітня 2020 року в справі №823/1022/16 підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції були відомості про перебування позивача на службі в нетверезому стані. Висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з яким погодився й Верховний Суд, ґрунтувався головним чином на недоведеності належними доказами факту перебування позивача на службі в нетверезому стані, оскільки виписка, на яку спирався відповідач, не відповідала вимогам нормативно-правових актів, які регулюють питання проведення медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння, до того ж, зазначені в указаній виписці факти спростовувалися сукупністю інших доказів.

Водночас за обсягом обставин цієї справи (№200/6281/23), відповідач не ставив позивачеві у провину перебування на службі в стані алкогольного сп`яніння. Натомість дисциплінарний проступок, вчинення якого зумовило звільнення позивача зі служби у зв`язку з реалізацією відповідного дисциплінарного стягнення, ґрунтувався на діях позивача, що головним чином зводилися до (1) використання не закріпленого за ним службового транспортного засобу в особистих цілях, не пов`язаних зі службовою діяльністю, та (2) відмовою виконати вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Сукупно із наведеним варто зауважити, що в цій справі Донецький окружний адміністративний суд ухвалою від 19 лютого 2024 року, яку залишив без змін Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 11 квітня 2024 року, що наразі не є предметом касаційного оскарження в означеній частині, уточнену позовну заяву від 05 лютого 2024 року повернув позивачеві.

У зазначеній заяві позивач доповнив підстави позову посиланням на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2024 року у справі №237/3610/23204, а також висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18 червня 2023 року №374.

Позовна ж заява у її попередній редакції не містила таких підстав позову.

За правилами частини четвертої статті 341 КАС України у суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Отже, мотиви позивача, які він навів у заяві про уточнення позовних вимог, не можуть братися до уваги судом касаційної інстанції при оцінці подібності правовідносин в справі, яка переглядається та справах №826/7830/17, №823/1022/16 про неврахування висновків Верховного Суду в яких він стверджує в касаційній скарзі.

Беручи до уваги викладене у сукупності, колегія суддів констатує, що постанови Верховного Суду від 24 квітня 2020 року в справі №823/1022/16 та від 24 червня 2021 року у справі №826/7830/17 не можуть слугувати прикладом неправильного застосування судами норм права при ухваленні судових рішень, щодо якого подано касаційну скаргу в цій справі, у значенні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України.

Керуючись статтями 248, 339, 345, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Янюка Владислава Юрійовича, яку подано в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк

М.В. Білак

Ж.М. Мельник-Томенко

Судді Верховного Суду