Справа № 380/15317/25
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

04 вересня 2025 рокусправа № 380/15317/25
місто Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду А.Г. Гулик, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , місцезнаходження: 80100, Львівська область, м. Шептицький, вул. Мазепи, 16, у якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення витрат в сумі 231113,19грн ВП №61293359.

Ухвалою від 04.08.2025 суддя залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

У згаданій ухвалі суд зобов`язав позивача подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 460 вказану ухвалу позивач отримав 07.08.2025.

20.08.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків. У вказаному клопотанні представник позивача зазначив, що тричі сплатив судовий збір за подання вказаної заяви. Зазначив, що тільки несплата судового збору є підставою для залишення позовної заяви без руху. Окрім цього, зазначає, що у нього є підстави вважати, що суд не хоче слухати вказану справу, а також те, що суд здійснив ряд процесуальних дій, створивши умови для пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Перевіряючи усунення позивачем недоліків позовної заяви, суддя висновує таке.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого згаданим Кодексом або іншими законами. Частина друга статті 122 КАС України визначає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи згаданим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Стаття 287 КАС України визначає особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

Так пункт 1 частини другої статті 287 КАС України визначає спеціальний строк звернення до суду протягом десяти днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк звернення до суду з позовом про оскарження постанов державного виконавця у справі становить десять днів з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суддя встановив, що оскаржену постанову позивач отримав 26.02.2025.

Звернувшись з позовом до суду 28.07.2025, позивач пропустив визначений пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України десятиденний строк звернення до суду.

Позивач зазначає, що 16.04.2025 отримав ухвалу від 07.04.2025 про повернення позовної заяви. Зазначає, що не було відкрито провадження за його позовами у справах №380/4582/25 та №380/8582/25. Тому позивач вважає, що строк на звернення до адміністративного суду пропустив з поважних причин.

Суд, оцінюючи поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, викладених у заяві, зазначає таке.

Повернення позовної заяви через недоліки в її оформленні не є поважною причиною пропуску такого строку. Однак, вирішуючи питання про поважність наведених позивачем причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої позовної заяви, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду. Невідкладне повторне подання належним чином оформленої позовної заяви після її повернення, свідчить про добросовісну поведінку. У цьому контексті суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.04.2020 № справа 460/2864/18.

Суд враховує те, що з моменту отримання 16.04.2025 ухвали про повернення позовної заяви від 07.04.2025, позивач повторно подав позов лише 26.04.2025, тобто через 10 днів, що дорівнює строку зверненню з позовом у такій категорії спорів, а також при поверненні позовної заяви від 19.05.2025, позивач повторно подав позов лише 28.07.2025, тобто більш ніж через місяць, без обґрунтування тривалого зволікання з поданням позову, враховуючи те, що усунення недоліків не потребувало значних затрат часу.

Окрім цього, як вже зазначав суд, загальновідомою є презумпцію знання законодавства (ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається), за змістом якої кожен вважається таким, що знає закони.

Позивач також зазначає, що у нього є підстави вважати, що суд не хоче слухати вказану справу, а також те, що суд здійснив ряд процесуальних дій, створивши умови для пропуску позивачем строку на звернення до адміністративного суду.

У цьому контексті суд зауважує, що процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок дотримуватись строку звернення до суду. Пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин унеможливлює розгляд справи по суті. Індивідуальне тлумачення позивачем норм КАС України не може вважатись поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суддя також звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Отже, продовження строку на усунення недоліків є правом, а не обов`язком суду. Крім цього позивач не звертався з клопотанням продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви.

Інших причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом позивач не зазначає.

При цьому, причини та обставини, які б дійсно перешкоджали позивачу звернутись до суду з позовом саме в цей період, не зазначені.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ останній, оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду враховує:

1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4)перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи Бочан проти України, Смірнова проти України, Федіна проти України, Матіка проти Румунії та інші).

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

ЄСПЛ зауважує, що, застосовуючи процедурні правила, варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи Волчлі проти Франції, ТОВ Фріда проти України).

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Отже, суд, враховуючи пасивний характер поведінки позивача, його юридичну обізнаність, відсутність будь-яких об`єктивних перешкод у своєчасному зверненні до суду з відповідним позовом, тривалість пропущеного строку та недоведеність добросовісності дій позивача, спрямованих на звернення до суду у встановлені законом строки, дійшов висновку, що останній не навів поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом.

З таких підстав, суд вважає, що у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку необхідно відмовити повністю, причини пропуску строку звернення до суду визнати неповажними.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позовна заява подана позивачем до суду після спливу строку звернення до суду, та без підтвердження позивачем обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, а тому існують достатні підстави для повернення позовної заяви відповідно до частини другої статті 123 КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи викладене, позовну заяву і додані до неї документи необхідно повернути позивачу.

Керуючись статтями 160, 169, 243, 248 КАС України, суддя

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови повернути позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович