Справа № 400/3987/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/3987/25

Головуючий в 1 інстанції: Дерев`янко Л.Л.

Дата і місце ухвалення: 08.07.2025 р., м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2025 року до Миколаївського кружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій позивач просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.01.2025 року № 00 про відмову в переведенні з пенсії по інвалідності, призначену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу період перебування разом із чоловіком військовослужбовцем на території ГДР з 14.09.1987 року по 03.09.1989 року, зарахувати до стажу державної служби період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 01.03.1993 року по 05.10.1994 року, період роботи з 16.07.2007 року по 28.10.2017 року у фінансовому управлінні Миколаївської міської ради та повторно розглянути заяву від 24.01.2025 року про призначення пенсії за віком, як державному службовцю, за нормами Закону України «Про державну службу».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулась до органу Пенсійного фонду України із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком як державному службовцю. ГУПФУ в Донецькій області рішенням від 30.01.2025 року № 00 відмовило у задоволенні заяви, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу для призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу», передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 30 років. Позивачка не погоджується з цим рішенням, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Позивач зазначає, що до стажу державної служби мають бути зараховані період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 01.03.1993 року по 05.10.1994 року та період роботи з 16.07.2007 року по 28.10.2017 року у фінансовому управлінні Миколаївської міської ради. Також, позивачка вказує, що згідно із розрахунком стажу (форма РС-право) № ПС 00 страховий стаж становить 29 роки 9 місяців 12 днів, однак, до страхового стажу протиправно не врахований період перебування разом із чоловіком військовослужбовцем на території ГДР з 14.09.1987 року по 03.09.1989 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.01.2025 року № 00 про відмову в переведенні з пенсії по інвалідності, призначену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 01.03.1993 року по 05.10.1994 року, період роботи з 16.07.2007 року по 28.10.2017 року у фінансовому управлінні Миколаївської міської ради та повторно розглянути заяву від 24.01.2025 року про призначення пенсії за віком, як державному службовцю, за нормами Закону України «Про державну службу». В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності.

24.01.2025 року позивачка звернулась із заявою про переведення на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу».

До заяви позивачка додала: виписку з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності; диплом про навчання; довідку про заробітну плату; довідку про присвоєння ідентифікаційного коду; паспорт; свідоцтво про народження дитини; свідоцтво про шлюб, трудову книжку НОМЕР_2 .

За результатами опрацювання заяви, відповідач прийняв рішення № 00 від 30.01.2025 року про відмову у її задоволенні у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відмова мотивована тим, що позивачка не має 30 років страхового стажу.

Позивач не погодилася з відмовою у задоволенні її заяви, що стало підставою для звернення до суду.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Принцип, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців визначається Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VІІІ).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В свою чергу, абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ і «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

При цьому, аналіз наведених норм дає також підстави для висновку, що право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ виникає за наявності страхового стажу у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до органу ПФУ із заявою про переведення з пенсії по інвалідності, призначену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу».

Однак, оскаржуваним рішенням відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії за віком за нормами Закону України «Про державну службу» з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу.

Так, згідно із розрахунком стажу, страховий стаж позивача становить 29 роки 9 місяців 12 днів, тобто, менше 30 років.

Разом з цим, позивач вважає, що відповідачем до її страхового стажу протиправно не врахований період перебування разом із чоловіком військовослужбовцем на території ГДР з 14.09.1987 року по 03.09.1989 року, де не було можливості працевлаштування.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII, дружинам (чоловікам) військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, до загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком, зараховується період проживання разом з чоловіком (дружиною) в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Відповідно до пункту 13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки чи відповідним підрозділом розвідувального органу.

При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 року з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідкою (додаток 4), виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки чи відповідними підрозділами розвідувальних органів на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують зазначений період.

Додатком № 4 до Порядку № 637 затверджено форму довідки, яка передбачає зазначення таких обов`язкових реквізитів: військове звання, прізвище, ім`я по батькові військовослужбовця, номер військової частини та період проходження дійсної військової служби, факт проживання разом з військовослужбовцем дружини, її спеціальність, період, протягом якого дружина не працювала у зв`язку із неможливістю працевлаштуватися за даною спеціальністю.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для зарахування до страхового стажу позивача періоду її проживання з чоловіком військовослужбовцем у місцевості, де не було можливості працевлаштування, до 01.01.2004 року (а саме з 14.09.1987 по 03.09.1989), то такий період відповідно до приписів пункту 13 Порядку № 637 повинен бути підтверджений довідкою (додаток № 4 до Порядку № 637), яка видається територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, виходячи з додатків до заяви про перехід на інший вид пенсії, така довідка позивачкою органу Пенсійного фонду України не надавалась.

В обґрунтування позову в цій частині позивачка послалась на запис в трудовій книжці, за яким вона звільнилась у зв`язку з переїздом до місяця служби чоловіка та свідоцтвом про народження дитини в місті Потсдам, республіка ГДР.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані документи не є належними доказами для зарахування спірного періоду до страхового стажу позивачки.

Також, з наданих після відкриття провадження судом першої інстанції письмових доказів вбачається, що для отримання довідки відповідно до п. 13 Порядку№ 637 позивачка звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 лише 21.04.2025 року та з відповіді останнього № 9/1/8583 судом встановлено, що позивачу відмовлено у видачі вказаної довідки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача були відсутні підстави на час прийняття спірного рішення для зарахування до страхового стажу позивачки періоду перебування разом із чоловіком військовослужбовцем на території ГДР.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж (30 років) для призначення пенсії згідно частини 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ та частини 1 статті 28 Закону № 1058-IV, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу в переведенні на пенсію державного службовця.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивачем була подана заява про переведення з пенсії по інвалідності, призначену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу».

Позивачем не ставилось питання щодо призначення пенсії по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ, на підставі ч. 9 ст. 37 цього Закону, а тому, у даній справі не підлягає дослідженню це питання.

Також колегія суддів наголошує, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії державного службовця не були обставини щодо недостатності стажу державної служби.

В оскаржуваному рішенні відсутні посилання на неврахування будь-якого стажу позивача в якості стажу державного службовця для призначення такого виду пенсії.

Єдиною підставою для відмови в задоволенні заяви позивача про переведення з пенсії по інвалідності, призначену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу», були обставини щодо відсутності у позивача необхідного страхового стажу, а не стажу державної служби.

З огляду викладене, оскільки предметом оскарження у даній справі є рішення відповідача про відмову в задоволенні заяви позивача про переведення з пенсії по інвалідності, призначену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу» з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу та відповідач не відмовляв позивачу в зарахуванні будь-якого стажу позивача в якості стажу державного службовця для призначення такого виду пенсії, колегія суддів приходить до висновку, що питання щодо зарахування стажу позивача до стажу державної служби не підлягає дослідженню у даній справі та такі вимоги позивача задоволенню не підлягають.

В свою чергу, суд першої інстанції неправильно встановив характер спірних правовідносин та помилково зобов`язав відповідача зарахувати стаж позивача в органах місцевого самоврядування та період проходження військової служби до стажу державної служби, оскільки неврахування цього стажу взагалі не було підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 309, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 02.09.2025 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова