Справа № 420/15668/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника Військової академії (м. Одеса) (по стройовій частині) № 132 від 08.05.2025 р. (пункт 2 абзац 9 наказу) в частині визначення відповідно до частини 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» солдату ОСОБА_1 до відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса) за період з 16.09.2022 р. по 08.05.2025 р. у сумі 1155117,15 грн; визнати протиправними дії Військової академії (м. Одеса) щодо нарахування солдату ОСОБА_1 до відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса) за період з 16.09.2022 р. по 08.05.2025 р. у сумі 1155117,15 грн. згідно довідки розрахунку відшкодування витрат від 08.05.2025 р. № 1/55/731; зобов`язати Військову академію (м. Одеса) провести коригування розрахунків витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 під час його навчання, відповідно, виключивши з такого розрахунку витрати: грошове забезпечення - 970387,67 грн.; спожиті комунальні послуги та енергоносії 48020,35 грн. та внести відповідні зміни до книги нестач.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що уклав з Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії (м. Одеса) контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу. У зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем позивача наказом № 132 від 08.05.2025 визначено вважати таким, що з 08.05.2025 проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, призначеного на посаду стрільця-помічника гранатометника відділення позначення дій противника взводу позначення дій противника військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ); наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 08.05.2025 р. № 49-РС, з 08.05.2025 зняти зі всіх видів забезпечення за курсантськими нормами, виключити зі списків Військової академії (м. Одеса) та вважати таким, що прибув для подальшого проходження служби. При цьому, визначено відповідно до частини 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» солдату ОСОБА_1 відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса) за період з 16.09.2022 р. по 08.05.2025 р. у сумі 1155117,15 грн. Позивач, в межах цього спору, вважає рішення відповідача в частині визначення солдату ОСОБА_1 до відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса) за період з 16.09.2022 р. по 08.05.2025 р. у сумі 1155117,15 грн. протиправним та таким, що грубо порушує його права і законні інтереси. Насамперед, віднесення в Порядку №964 грошового забезпечення до одного з видів утримання військовослужбовця суперечить приписам чинного законодавства. Так, на думку представника позивача, грошове забезпечення військовослужбовця за своєю правовою природою є винагородою за державну службу особливого характеру, і виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці (професійної діяльності), гарантією соціального захисту військовослужбовця, а не видом утримання військовослужбовця, як зазначено в Порядку № 964, а тому грошове забезпечення в розмірі 970387,67 грн поверненню не підлягає. Також позивач постійним та службовим житлом під час проходження навчання у Військовій академії (м. Одеса) не забезпечувався, а тому відповідно не забезпечувався комунальними послугами та енергоносіями, що свідчить про безпідставність донарахуванням йому витрат у розмірі 48020,35 грн.

Ухвалою судді від 26.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

10.06.2025 до суду від Військової академії (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що у відповідності до пункту 3 контракту позивач зобов`язався відшкодовувати витрати пов`язані з утримання у ВВНЗ. Враховуючи відмову позивача від добровільного відшкодування витрат пов`язаних з утриманням курсантів у ВВНЗ що проявилася шляхом власноручного запису на довідці розрахунку від 08.05.2025 року №1/55/731 «Не згоден, заперечую», Військовою академією вжиті заходи у межах та у спосіб передбачений законами України. Також слід зазначити про звернення до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою про стягнення витрат пов`язаних з утриманням позивача у Військовій академії (м. Одеса) у розмірі 1155117,15 грн. по справі 580/6462/25. Позивач наполягає на застосуванні 13 Порядку № 260 зі змісту якого випливає що законно виплачене грошове забезпечення не підлягає поверненню однак враховуючи що Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» ч. 10 ст.25 визначає обов`язкове відшкодувати витрати пов`язані з утриманням, порядок затверджений постановою КМУ № 964 визначає склад витрат пов`язаних з утриманням курсантів у ВВНЗ, а отже до тверджень позивача про відсутність обов`язку відшкодовувати витрати слід відноситися критично.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта номер НОМЕР_3 , виданого 22.07.2022 р., орган, що видав 7113.

Між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії (м. Одеса) укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу.

Згідно умов контракту передбачено, що ОСОБА_1 у разі дострокового його розірвання через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу зобов`язаний відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання).

У подальшому позивача зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення Військової академії (м. Одеса).

Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) (по стройовій частині) № 132 від 08.05.2025 р. (пункт 2 наказу) визначено: курсанта 423 навчальної групи другого навчального курсу факультету підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії (м. Одеса) спеціальності підготовки «Забезпечення військ (сил)» спеціалізації «Транспортна логістика», солдата ОСОБА_1 , відрахованого з навчання у Військовій академії (м. Одеса) через «невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за наявності), з яким розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу «у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем» відповідно до ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ визначено вважати таким, що з 08.05.2025 р. проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, призначеного на посаду стрільця-помічника гранатометника відділення позначення дій противника взводу позначення дій противника військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 08.05.2025 р. № 49-РС, з 08.05.2025р. зняти зі всіх видів забезпечення за курсантськими нормами, виключити зі списків Військової академії (м. Одеса) та вважати таким, що прибув для подальшого проходження служби.

Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 544 % посадового окладу та надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65 % з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років з « 01» по « 08» травня 2025 року.

Вислуга років у Збройних Силах станом на 08.05.2025 року становить: календарна 03 роки 09 місяців 05 днів, пільгова немає; загальна 03 роки 09 місяців 05 днів. Грошова допомога на оздоровлення за 2025 рік не виплачена. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік не виплачена. Щорічна основна відпустка за 2025 рік не надавалась. Припинити доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю.

Постійним та службовим житлом під час проходження навчання у Військовій академії (м. Одеса) не забезпечувався.

При цьому, визначено відповідно до частини 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» солдату ОСОБА_1 відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса) за період з 16.09.2022 р. по 08.05.2025 р. у сумі 1155117,15 грн.

Серед підстав для визначення вказаного розміру витрат вказано довідку-розрахунок відшкодування витрат від 08.05.2025 р. № 1/55/731.

Так, згідно довідки-розрахунок відшкодування витрат від 08.05.2025 р. № 1/55/731, включено: 1. Грошове забезпечення - 970387,67 грн. 2. Продовольче забезпечення 126373,38 грн. 3. Речове забезпечення 10335,75 грн. 4. Медичне забезпечення 0 грн.; 5. Спожиті комунальні послуги та енергоносії 48020,35 грн.; 6. Оплата транспортних послуг 0 грн.

Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) (по особовому складу) № 49-РС від 08.05.2025 р. ОСОБА_1 , курсанта 423 навчальної групи другого навчального курсу факультету підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії (м. Одеса) спеціальності підготовки «Забезпечення військ (сил)» спеціалізації «Транспортна логістика», 08 травня 2025 року вирішено відрахувати з числа курсантів Військової академії (м. Одеса) через «невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за наявності)» та вважати таким, що з 08.05.2025 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, призначивши стрільцемпомічником гранатометника відділення позначення дій противника взводу позначення дій противника центру забезпечення навчального процесу Військової академії (м. Одеса), ВОС-100915А/630.

Позивач вважає рішення Військової академії (м. Одеса) в частині визначення до відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса) за період з 16.09.2022 р. по 08.05.2025 р. у сумі 1155117,15 грн. протиправним та таким, що грубо порушує його права і законні інтереси, оскільки грошове забезпечення в сумі 970 387,67 грн поверненню не підлягає; а сума 48020,35 грн за комунальні послуги та енергоносії нарахована безпідставно, так як позивач не забезпечувався постійним та службовим житлом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, № 734/2023 від 06.11.2023, затвердженими відповідними законами України, продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII.

Відповідно до статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-третя статті 1 Закону).

Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 2 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст.2 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами ч.6 ст. 2 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст.25 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського та офіцерського складу проводиться у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Зарахування громадян України до закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань.

Громадяни України, які в установленому порядку зараховані до закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти для здобуття певних освітніх рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.

До слухачів також належать військовослужбовці, які отримують додаткові чи окремі освітні послуги, у тому числі за програмами післядипломної освіти.

З громадянами України - курсантами закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами п`ятим, восьмим і дев`ятим частини другої статті 23 цього Закону.

Статтею 24 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» розрізняють наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з п. 15.3 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються: контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби; контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - контракт про навчання) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби (навчання).

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Згідно з п. 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України контракт про навчання припиняється (розривається), а курсант відраховується з вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти: за рішенням керівника вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти за наявності підстав, передбачених підпунктами "б", "г", "д", "е", "є", "з" та "і" пункту 1, підпунктами "б", "г", "д", "е", "є", "ж" та "з" пункту 2, підпунктами "б" та "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; з ініціативи курсанта за наявності підстав, передбачених підпунктами "б", "ґ", "ж" пункту 1, підпунктами "б" та "ґ" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до частини 12 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт про проходження військової служби (навчання) розривається достроково, а курсанти чоловічої статі, відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти відповідно до підпунктів "б", "г", "ґ" чи "ж" пункту 1, підпунктів "б", "г" чи "ґ" пункту 2 та підпункту "б" чи "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, звільняються з військової служби та направляються у відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання для взяття на військовий облік.

За приписами ч. 11 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт про проходження військової служби (навчання) розривається достроково, а курсанти чоловічої статі, відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі їх відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського, сержантського або старшинського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, вважаються такими, що проходять військову службу за призовом, та направляються під час проведення мобілізації та дії воєнного стану - до військових частин для подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Курсанти чоловічої статі, відраховані з вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, з якими припинено (розірвано) контракт про навчання з підстав, визначених підпунктами "б", "г", "ґ" чи "ж" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", або які вислужили строки строкової військової служби, звільняються з військової служби (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти і направляються на військовий облік за місцем проживання.

Курсанти чоловічої статі, відраховані з вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які не вислужили строки строкової військової служби (за винятком випадків, передбачених підпунктами "б", "г", "ґ" чи "ж" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"), продовжують проходити військову службу.

Відповідно до пункту 195 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України у випадках, передбачених частиною шостою статті 23 та частиною одинадцятою статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", строкову військову службу проходять військовослужбовці, прийняті на військову службу за контрактом із числа військовослужбовців строкової військової служби та громадян призовного віку, які не проходили строкову військову службу, в разі розірвання контракту про проходження військової служби, а також військовослужбовці чоловічої статі, відраховані з вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти в разі розірвання контракту про навчання.

Згідно з п. 3 розділу ІІ Особливостей відрахування, поновлення та переведення курсантів, слухачів, ад`юнктів закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та наукових установ у системі Міністерства оборони України затверджених наказом МОУ №877 від 31.02.2025 року (далі інструкція 877) підставами для відрахування курсантів, слухачів, ад`юнктів з навчання в ЗФПВО, ВВНЗ, ВНП ЗВО та НУ є невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за наявності).

Відповідно до Закону 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

У відповідності до наказу МОУ №260 від 07.06.2018 року Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Враховуючи частину 10 статті 25 Закону 2232-XII у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

У відповідності до Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, затвердженого постановою КМУ №964 від 12.07.2006 року, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних із: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг.

У відповідності до пункту 3 контракту позивач забов`язався відшкодовувати витрати пов`язані з утримання у ВВНЗ.

Позивач наполягає на застосуванні п. 13 Порядку № 260, зі змісту якого випливає що законно виплачене грошове забезпечення не підлягає поверненню, однак враховуючи, що Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» ч. 10 ст.25 визначає обов`язок відшкодувати витрати пов`язані з утриманням, порядок затверджений постановою КМУ № 964 визначає склад витрат пов`язаних з утриманням курсантів у ВВНЗ, а отже до тверджень позивача про відсутність обов`язку відшкодовувати витрати слід відноситися критично.

Суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що навчання курсанта є військовою службою і не виключає виконання завдань військової служби, а тому виплачене грошове забезпечення не може вважатися витратами, пов`язаними з його утриманням у навчальному закладі.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час навчання у вищому військовому навчальному закладі є особливим видом проходження військової служби військовою службою (навчанням). Тобто законодавець відмежовує службу за призначенням у військовій частині від навчання у ВВНЗ, встановлюючи спеціальний правовий режим для курсантів.

Стаття 25 цього ж Закону прямо передбачає, що держава забезпечує курсантів грошовим, продовольчим, речовим та медичним забезпеченням, а також наданням житла та комунальних послуг. Такі видатки класифікуються не як елемент соціального забезпечення військовослужбовців у широкому розумінні, а саме як витрати на утримання курсантів у процесі їх навчання. Вони мають цільове призначення - забезпечити можливість здобуття освіти й підготовки фахівців для потреб Збройних Сил України.

Положення п. 3 Порядку відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих військових навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, прямо відносять до складу таких витрат грошове забезпечення, виплачене курсанту. Отже, доводи позивача суперечать прямій нормі підзаконного акта, виданого на виконання Закону.

Таким чином, грошове забезпечення, що виплачувалося позивачу під час його навчання у Військовій академії, є складовою частиною витрат держави на його утримання як курсанта, і тому підлягає відшкодуванню у випадках дострокового розірвання контракту.

Суд також зазначає, що Порядок №260 регулює порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям під час проходження військової служби, визначає підстави та умови здійснення таких виплат.

Натомість Порядок № 964 встановлює механізм відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням курсантів у військових навчальних закладах, і саме він підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Припис п. 13 Порядку №260, згідно з яким грошове забезпечення не підлягає поверненню, стосується лише випадків, коли виплати здійснені правомірно в межах чинного законодавства і не пов`язані з розірванням контракту курсанта. Він не виключає спеціального обов`язку курсанта відшкодовувати витрати, визначені Порядком №964, у разі дострокового припинення навчання з неповажних причин.

Грошове забезпечення курсанта під час навчання є частиною комплексу державного утримання курсанта (разом із харчуванням, речовим майном, проживанням, медичним забезпеченням). Це не є «заробітною платою» чи суто соціальною виплатою, а є фінансуванням державою процесу його навчання та підготовки як військового фахівця. Тому такі кошти відносяться до категорії фактичних витрат, які підлягають відшкодуванню.

Відповідно до підпункту 2.1.6 Порядку, до спожитих курсантом ВНЗ Комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія. Розрахунок здійснюється виходячи середнього обсягу споживання на одного курсанта на добу тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал; води та водовідведення - 0,2074 куб.м; Електроенерги 2,56 кВт/г.

Згідно довідки щодо вартості наданих комунальних послуг на солдата ОСОБА_1 за період 16.09.2022-08.05.2025 : теплопостачання 21843; водопостачання та водовідвення 4242,78; електроенергія 1421,40, 6763,59, 3241,25, а всього 48020,35 грн.

Незалежно від того, чи надавалось позивачу службове житло, його перебування у статусі курсанта та проживання у казармених або гуртожиткових приміщеннях передбачало фактичне користування відповідними комунальними послугами.

Довідка про вартість наданих комунальних послуг за час навчання позивача, згідно з якою на його утримання було витрачено 48 020,35 грн, підтверджує фактичне забезпечення позивача теплопостачанням, водопостачанням, водовідведенням та електроенергією у період проходження ним навчання. Тому посилання представника позивача на відсутність постійного або службового житла не спростовує обов`язку відшкодувати витрати, пов`язані з його комунальним забезпеченням у Військовій академії.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової академії (м. Одеса) (65009, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 10; ) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.