Справа № 260/5038/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 рокуСправа № 260/5038/24 пров. № А/857/28778/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Заверухи О.Б., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року та ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року (суддя Гебеш С.А., м.Ужгород) -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (далі ГУПФ), в якому просив:

визнати протиправними дії ГУПФ щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 згідно з довідками Управління Служби безпеки України в Закарпатській області від 21.05.2024 № 91, №92, №93 (далі Довідка №№91, 92, 93, Управління відповідно);

зобов`язати ГУПФ здійснити з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2022 перерахунок і виплату пенсії позивачу на підставі Довідок №№91, 92, 93 з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704) із обов`язковим урахуванням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року, яке набрало законної сили 02.12.2024, позов задоволено (далі Рішення суду).

На адресу суду надійшла заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС, Заява відповідно).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у задоволенні Заяви відмовлено (далі Ухвала).

06.05.2025 позивачем подано до суду заяву про зміну способу і порядку виконання Рішення суду (далі Заява-1).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року Заяву-1 задоволено (далі Ухвала-1). Змінено спосіб і порядок виконання Рішення суду в частині щодо зобов`язання ГУПФ здійснити з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2022 перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі Довідок №№91, 92, 93 з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 із обов`язковим урахуванням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням раніше виплачених сум на стягнути з ГУПФ на користь ОСОБА_1 заборгованості щодо нарахованої та невиплаченої суми пенсії у розмірі 152018,72 грн.

Не погодившись із постановленою Ухвалою її оскаржив позивач, а Ухвалу-1 оскаржив відповідач, які із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просять відповідні ухвали скасувати та прийняти нове рішення, яким відповідно вимоги Заяви задовольнити, у задоволенні Заяви-1 відмовити.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що пенсійний орган повинен не тільки здійснити перерахунок пенсії, але і провести її виплату, чого на час подання Заяви не зроблено.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що стягнення з територіального органу Пенсійного фонду України коштів є завданням матеріальної шкоди державному бюджету та призводить до порушення інтересів держави в особі Пенсійного фонду України.

Сторони відзивів на апеляційні скарги не подали.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга позивача-заявника не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ГУПФ слід задовольнити, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану Ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм процесуального права, з таких міркувань.

В Ухвалі-1, цей суд вказав, що оскільки судове рішення не є виконаним у повному обсязі більше двох місяців з дня набрання ним законної сили, таким чином, наявні підстави для зміни способу і порядку виконання Рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені без додержанням норм процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до статей 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

За приписами частини другої, третьої статті 14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Приписами статті 370 КАС встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,- за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 382 КАС за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, частиною першою статті 382 КАС передбачено право суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту і накладенням штрафу. Зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними і допустимими доказами, які вказують про невиконання рішення суду без поважних причин (вказані висновки щодо застосування положень статті 382 КАС України викладені у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №802/357/17-а).

З матеріалів справи видно, що на виконання Рішення суду у даній справі відповідач здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020, з 01.02.2021, 01.01.2022, що підтверджується відповідними протоколами перерахунків. Разом з тим, відповідач надав розрахунок доплати пенсії за пенсійною справою №1356, в якій нараховано виплату за період з лютого 2020 по січень 2023 року у сумі 152018,72 грн. Вказана доплата є заборгованістю.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України (далі БК) будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному згаданим Кодексом.

Згідно з пунктами 20, 29 статті 116 БК порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених згаданим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених згаданим Кодексом чи законом про Державний бюджет України; здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України

Таким чином, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення відповідачем можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 373/436/17, від 15 травня 2020 року у справі № 812/1813/18, від 21 травня 2020 року у справі № 310/6910/16-а та від 19 лютого 2020 року у справі № 821/1491/17, невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Також у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року по справі №802/357/17-а зроблено висновок про те, що звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

У розглядуваному випадку виплата коштів на виконання Рішення суду не залежить від суб`єктивного волевиявлення відповідача, а від виділення таких коштів відповідачу з Державного бюджету.

З огляду на викладені обставини та наведені норми права, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ознак ухилення чи навмисного невиконання судового рішення з боку відповідача не встановлено.

Відтак, встановлення судового контролю за виконанням Рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення за змістом спірних правовідносин, не буде ефективним способом забезпечення виконання Рішення суду та не сприятиме поновленню порушеного права позивача в частині здійснення необхідних виплат, оскільки такі виплати будуть виконані при надходженні коштів із Державного бюджету України.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, апеляційний суд у спірних правовідносинах погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для встановлення судового контролю в порядку, визначеному ст. 382 КАС України, відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Порядок та підстави зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовані статтею 378 КАС.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі Закон № 4094-IX), який набрав чинності 19.12.2024, були внесені суттєві зміни до положень статті 378 КАС, зокрема й у частині зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Так, відповідно до змісту частин першої-третьої статті 378 КАС (у редакції Закону №4094-IX, що діє з 19.12.2024), за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Як уже вказано вище, ГУПФ здійснило перерахунок пенсії в добровільному порядку, згідно Рішення суду, а саме з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022 на підставі оновлених Довідок №№91, 92, 93. Нарахована різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) становить 152018,72 грн за період з 01.02.2020 по 31.01.2023 та облікована в електронній пенсійній справі стягувача та буде виплачена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Водночас, відповідно до пункту 7 розділу ІІ «Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 №35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Згідно статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осі» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначав, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Звідси, слід зазначити, що органи Пенсійного фонду України фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету, реалізовуючи бюджетну програму КПКВК 2506020 «Дотація Пенсійному фонду України на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсії за різними пенсійними програмами» у межах виділених асигнувань.

При цьому, Головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нищого рівня - Пенсійний фонд України.

Отже, виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України.

З огляду на викладене, враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат по виплаті пенсії, тому апеляційний суд вважає безпідставними доводи заявника, які наведені в заяві про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду у справі №260/5038/24.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості по пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть покликатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання сум заборгованості по пенсії, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Висновки, аналогічні за змістом, викладені Верховним Судом у постанові від 24.07.2023 у справі №420/6671/18.

За таких обставин, Ухвалу-1 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні Заяви-1 відмовити.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329, 378, 382 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року без змін.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному скарженню.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. Б. Заверуха
Т. В. Онишкевич