Справа № 191/2149/25
Суддя: Прижигалінська Т. В.
Дата ухвалення: 2025-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 191/2149/25
Провадження № 2-а/191/26/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря Силкіної О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Косінцев Костянтин Вікторовича, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Представник Косінцев К.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом, в якому вказав, що 30 листопада 2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_2 було винесено постанову №4597-1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25000,00 грн. Згідно змісту постанови 30 листопада 2024 року приблизно о 09-43 годин ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі органів Національної поліції, де о 10-10 годин було встановлено, що останній порушує вимоги ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», знідно якої громадяни зобов`язані, зокрема, проходитимедичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 за рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку виконання обов`язку, передбаченого п.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» був направлений на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно направлення, виданого ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 в 10-00 годин 30 листопада 2024 року, яке ОСОБА_1 відмовився підписати. Після рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про направлення на проходження медичного огляду, ОСОБА_1 на проходження медичного огляду не пішов, на питання не відповідав, на вимогу чергового про проходження ВЛК не здійснював жодних дій та ігнорував всі покладені питання, а о 11-00 годин виразив категоричну усну відмову від проходження медичного огляду. Відповідач прийшов до висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки позивач станом на 30 листопада 2024 року мав статус військовозобов`язаного, який пройшов військово-лікарську комісію 27 квітня 2022 року і за результатами медичного огляду був визнаний обмежено придатним до військової служби за ІІ групою ст.26-Б, 56 реєстру хвороб (Наказ МО України №402 від 17 листопада 2008 року). Наступною датою проходження військово-лікарської комісії було визначено 27 квітня 2027 року, про що зазначено у військовому квитку. Перебуваючи у м.Ужгороді 30 листопада 2024 року позивача зупинили працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 у складі групи оповіщення, перевірили його військово-облікові документи, після чого повідомили, що його військовий квиток вже не актуальний, бо застарілого зразку, у зв`язку з чим запропонували проїхати разом з ними до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою оформлення військово-облікового документа нового зразка. Позивач погодився добровільно прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де у нього відібрали військовий квиток і запропонували пройти військово-лікарську комісію. Позивач не відмовлявся від проходження цієї комісії, що підтверджується даними, які містяться у військовому квитку № НОМЕР_1 від 30 листопада 2024 року. Так, на сторінці військово-облікового документа міститься запис №13, відповідно до якого позивач рішенням медичної комісії від 30 листопада 2024 року при ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано придатним до проходження військової служби за групою ІІ ст.43-б, 26-в реєстру хвороб. На зазначеному записі проставлено печатку ІНФОРМАЦІЯ_2 і мається підпис ТВО начальника ОСОБА_3 . Позивачу було заборонено виходити за територію ІНФОРМАЦІЯ_2 , де він утримувався до 04 грудня 2024 року і був призваний на військову службу до Збройних Сил України в особливий період воєнного стану, про що зроблено відповідний запис у військово-обліковому документі позивача в пункті 9. Для проходження військової служби позивач був направлений до військової частини НОМЕР_2 , де він проходить військову службу по мобілізації на посаді кулеметника на підставі наказу №358 від 04 грудня 2024 року. Отже, посилання відповідача на те, що позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії не відповідає дійсності. Просить суд визнати протиправною і скасувати вищезазначену постанову про адміністративне правопорушення №4597-1 від 30 листопада 2024 року та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, понесені позивачем судові витрати по справі, які складаються з судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, стягнути з відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, але згідно довідки про доставку електронного листа обізнаний про наявність справи в провадження суду, своїм правом на надання відзиву на позов не скористався.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яку провести протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Воєнний стан та загальна мобілізація у встановленому законодавством України порядку неодноразово продовжувалися і на даний час в Україні був введений воєнний стан та загальна мобілізація.

З 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, який розпочався з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває дотепер.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 1 ст.277 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Згідно статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідальність за ч.3 ст.210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Відповідно до приписів діючого законодавства матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП повинні містити достатньо належних, допустимих і достовірних доказів, на підставі яких буде доведений факт того, що військовозобов`язаний відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, докази вручення йому направлення під особистий підпис та роз`ясненні вимог законодавства щодо відповідальності за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

У статті 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч.1 ст.283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто, саме відповідач, який є повноважною особою на розгляд справи про адміністративне правопорушення та складання постанови про накладення адміністративного стягнення, був зобов`язаний обґрунтувати правомірність складення оскаржуваної постанови.

На підтвердження заперечень проти позову та спростування позовних вимог відповідачем начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 у встановлені судом строки не надано суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини викладені у постанові.

Відповідальність за ч.3 ст.210 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Під час розгляду справи відповідачем не надано суду доказів, з яких можливо встановити обставини ухилення позивача від проходження медичного огляду.

Представником позивача навпаки надано суду копію військового квитка в підтвердження факту, що позивач не відмовлявся від проходження ВЛК, що підтверджується даними, які містяться у військовому квитку № НОМЕР_1 від 30 листопада 2024 року, зокрема, на сторінці військово-облікового документа міститься запис №13, відповідно до якого позивач рішенням медичної комісії від 30 листопада 2024 року при ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано придатним до проходження військової служби за групою ІІ ст.43-б, 26-в реєстру хвороб.

Крім того, в дослідженій судом копії постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30 листопада 2024 року вказано, що вона складена у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП за обставин, що ОСОБА_1 без поважних причин відмовився від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Суд зазначає, що резолютивна частина вказаної постанови містить інформацію про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, тобто міру відповідальності, у виді штрафу, проте не містить правової кваліфікації дій ОСОБА_1 , за наслідком яких його притягнуто до адміністративної відповідальності, що є порушенням вимоги ст.283 КУпАП, а також не вирішено питання про його винуватість, адже відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Постанова про накладення адміністративного стягнення є актом, яким встановлюється вина у вчиненні правопорушення притягнутої до відповідальності особи і визначається конкретна міра адміністративного стягнення.

Тобто, судом встановлено, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для визнання її скасування із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Таким чином, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню із стягненням за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 484,48 грн.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2, 3 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи правнича допомога позивачу у справі надавалась адвокатом КосінцевимК.В. на підставі договору-доручення про надання правничої допомоги від 30 квітня 2025 року. Згідно детального опису робіт за надану правничу допомогу правова допомога складається з надання консультації з приводу спірних правовідносин тривалістю 1 година вартістю 1000,00 грн.; вивчення та правового аналізу справи тривалістю 1 година вартістю 1000,00 грн.; складання позовної заяви тривалістю 3 години вартістю 3000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (§ 268).

Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні від 28.11.2002 ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2023 року у справі № 206/2971/22, провадження № 61-5826св23).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2023 року у справі № 206/2971/22 зазначив, що положення ст.137 ЦПК не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3600,00 грн., що буде відповідати принципу співмірності, виваженості та розумності.

На підставі ч.2 ст.19, 65 Конституції України, ст.ст.7, 9, 210-1 ч.3, 235, 245, 247, 251, 252, 254-256, 268, 280, 283, 287-289, 291 КУпАП та керуючись ст.ст.5, 20, 72, 77, 79, 139, 159, 162, 165, 194, 229, 241-246, 250, 251, 255, 268, 269, 286, 293 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Косінцев Костянтин Вікторовича, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №4597-1 від 30 листопада 2024 року, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , майором ОСОБА_2 , про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.3 ст.210-1 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 25000 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за постановою по справі про адміністративне правопорушення №4597-1 від 30 листопада 2024 року закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 (чотириста вісіддесят чотири) гривень 48 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3600 (три тисячі шістсот) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. В. Прижигалінська