Справа № 380/15194/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/15194/24 пров. № А/857/10104/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року в справі № 380/15194/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій,-

суддя в 1-й інстанції Морська Г.М.,

час ухвалення рішення 20 лютого 2025 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просила:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із 10.11.2016 по 28.02.2018 із урахуванням іншого ніж січень 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 10.11.2016 по 28.02.2018 із урахуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та виплатити з відрахуванням виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб;

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати індексації - різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди із 01.03.2018 по 31.12.2022 та із 01.01.2024 по 25.05.2024;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію - різницю грошового забезпечення із 01.03.2018 по 31.12.2022 та із 01.01.2024 по 25.05.2024 у розмірі 4437,85 грн на місяць із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10.11.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.11.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року .

Визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) у здійсненні нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 25.05.2024 відповідно до вимог пункту 5 Порядку № 1078.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) повторно розглянути питання про нарахування і виплату ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 25.05.2024 індексації грошового забезпечення, з врахуванням вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 та висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно оминув питання визначення конкретної суми індексації різниці, яка щомісячно повинна була виплачуватися позивачу. Так, для належного та ефективного захисту прав та інтересів позивача необхідно перевірити обґрунтованість нарахованих позивачем сум індексації, розрахувати їх і, відповідно, у судовому рішенні вказати конкретні суми (індексації грошового забезпечення), на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити. В даній категорії справи, відповідач не наділений дискреційними повноваженнями.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 березня 2025 року справу № 380/15194/24 передано на розгляд колегії суддів: суддя-доповідач: Р. П. Сеник, судді: В.Я. Качмар, Т. В. Онишкевич.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі № 380/15194/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного від 17 березня 2025 року справу № 380/15194/24 призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 29 травня 2025 року № 1149/0/15-25 ОСОБА_2 звільнено з посади судді Восьмого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 липня 2025 року справу № 380/15194/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій передано на розгляд колегії суддів: суддя-доповідач: А. Р. Курилець, судді: В. Я. Качмар, Т. В. Онишкевич.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскільки учасниками справи не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог з виплати індексації грошового забезпечення за період з 10.11.2016 по 28.02.2018, тому, з огляду на положення ст. 308 КАС України, оскаржуване судове рішення в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 у період з листопада 2016 по травень 2024 року проходила службу у Державній прикордонній службі України.

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 27.05.2024 №710-ОС головного сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) у зв`язку із звільненням у запас на підставі підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку), пункту 3 частини п`ятої з урахуванням пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 25 травня 2024 року.

Як стверджує позивач, у період з 10.11.2016 по 28.02.2018 їй не нараховувалась індексація грошового забезпечення із застосуванням базового місяця січня 2008 року, та у період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 25.05.2024 не нараховувалась індексація-різниці.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нараховування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 10.11.2016 по 28.02.2018 із застосування базового місяця січень 2008 року, та з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 25.05.2024 без урахування абз.4,6 пункту 5 Порядку №1078 позивач звернувся до відповідача із заявою.

У відповідь на подану позивачем заяву ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 10.06.2024 №09/13936-24-Вих повідомив позову, що Адміністрацією Державної прикордонної служби України в листі від 02 червня 2020 року №0.11-5760/0/6-20-Вих «Про окремі питання індексації грошового забезпечення» надані роз`яснення щодо обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів відповідно до Порядком №1078. Таким чином, у період з січня 2016 року по лютий 2018 року, керуючись пунктом 10-2 Постанови №1078, у разі переміщення військовослужбовця по службі на іншу посаду з вищим посадовим окладом обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем такого підвищення. До січня 2016 року, у разі зростання грошового забезпечення (в тому числі за рахунок збільшення розміру надбавки за вислугу років, надбавки за кваліфікацію тощо) місяць, в якому було підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 нараховано індексацію грошового забезпечення з урахуванням місяців зростання грошового забезпечення за період проходження служби в НОМЕР_2 прикордонному загоні та виплачено з проведенням відповідних відрахувань згідно чинного законодавства при звільненні з військової служби

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо проведення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

З 01 січня 2016 року за правилами частини першої статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній до 02 квітня 2021 року) цей акт визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пункт 1-1 Порядку № 1078 загалом дублює приписи статей 3, 4 Закону № 1282-XII, деталізуючи відповіді на питання про те, коли проводиться індексація.

Механізм індексації має універсальний характер, позаяк індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру. Своєю чергою, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації (пункт 44 постанови Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 380/1513/20).

Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, "поточної" та "індексації-різниці". Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.

Щодо "фіксованої" суми індексації, що є спірним у справі, яка розглядається, необхідно зазначити, що у період існування спірних правовідносин Закон № 1282-XII і Порядок № 1078 такого поняття не містили. Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації. Проте Постановою № 1013 цей Додаток був викладений у новій редакції та з 01 грудня 2015 року в ньому, як і в цілому Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.

З 01 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація не нараховується/нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3); сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Абзац 3 пункту 5 Порядку № 1078 з 15 березня 2018 року й дотепер діє у редакції Постанови № 141 та передбачає, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 застосовується з 01 грудня 2015 року й дотепер у редакції Постанови № 1013 та встановлює таке правило: якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу та розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Абзац 5 пункту 5 Порядку № 1078 застосовувався з 01 грудня 2015 року до 01 квітня 2021 року в редакції Постанови № 1013 і передбачав, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакціях Постанов № 1013, № 141) додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 у редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що нарахування і виплата індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та, з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, повноваження відповідача щодо виплати цієї суми індексації не є дискреційними. Своєю чергою обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення.

Застосовуючи наведений підхід і ураховуючи, що 01 березня 2018 року набрала чинності Постанова № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078, - березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким необхідно здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

Системний та цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 дають підстави зробити висновок про те, що у зв`язку із підвищенням у березні 2018 року доходу позивача, відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то в якому розмірі.

З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078, позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, то буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен установити: розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А) - визначається як різниця між сумою грошового забезпечення у березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункту 5 Порядку № 1078); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача у березні 2018 року (Б) - визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

У такому випадку, як уже зазначалося, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Такий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23 березня 2023 року в справі № 400/3826/21, від 29 березня 2023 року в справі № 380/5493/21, від 06 квітня 2023 року в справі № 420/11424/21, від 12 квітня 2023 року в справах № 420/6982/21, № 560/13302/21, від 20 квітня 2023 року в справі № 320/8554/21, від 03 травня 2023 року в справі № 160/10790/22, від 09 травня 2023 року в справах № 400/12702/21, № 120/2234/22-а, № 560/538/22, № 580/8769/21, від 10 травня 2023 року в справі № 260/5461/21, від 22 червня 2023 року в справі № 520/6243/22, від 06 липня 2023 року в справі № 240/23550/21, від 27 липня 2023 року в справі № 160/12028/22, від 03 серпня 2023 року в справі № 420/23183/21, від 15 серпня 2023 року в справах № 580/9339/21, № 400/3784/22, № 520/1800/22, від 17 серпня 2023 року в справах № 160/4155/22, № 580/3967/22, від 28 серпня 2023 року в справі № 420/17338/22, від 07 вересня 2023 року в справах № 480/5766/22, № 160/16084/22, № 420/12787/22, від 26 вересня 2023 року в справі № 200/4531/22, від 27 вересня 2023 року в справі № 420/23176/21, від 09 листопада 2023 року в справах № 420/3131/22, № 420/4325/23, від 30 листопада 2023 року в справі № 420/616/23, від 06 грудня 2023 року в справі № 160/16075/22, від 07 грудня 2023 року в справі № 360/381/23, від 20 грудня 2023 року в справі № 560/6693/22, від 21 грудня 2023 року в справі № 420/10945/22, від 05 лютого 2024 року в справі № 360/383/23, від 04 квітня 2024 року в справі № 160/4155/22, від 11 квітня 2024 року в справах № 160/11742/22, № 420/14952/22, від 18 квітня 2024 року в справі № 280/4812/23, від 30 квітня 2024 року в справі № 360/700/23, від 06 червня 2024 року в справі № 280/4745/23, від 27 червня 2024 року в справах № 440/1497/22, № 580/602/22, від 10 липня 2024 року в справі № 380/21613/21, від 25 липня 2024 року в справі № 280/5666/22 та багато інших.

Отже колегія суддів зауважує, що за змістом абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Суд першої інстанції вказані обставини не встановив, обмежившись висновком про те, що нарахування "індексації-різниці" у конкретному розмірі належить до безпосередніх повноважень відповідача.

Щодо способу захисту права позивача на отримання невиплачених сум "індексації-різниці" грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Верховний Суд у пункті 62 постанови від 31.05.2021 у справі № 420/7110/19 зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу); б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

З огляду на це, апеляційний суд зауважує, що у позовній заяві позивач просив суд зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити "індексацію-різницю" грошового забезпечення у конкретному, обрахованому ним розмірі (щомісячній сумі).

Верховний Суд у цій категорії спорів зауважував, що такий спонукаючий спосіб захисту, враховуючи характер спірних правовідносин, є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову (постанови від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21 (з урахуванням ухвали від 30.03.2023 про виправлення описки) і від 06.07.2023 у справі № 240/23550/21).

Однак, суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість обрахованої позивачем суми індексації, не розрахував її і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретну суму, на яку позивач має право та яку відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

Унаслідок цього, застосований судом попередньої інстанцій спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини.

Отже, судове рішення в оскаржуваній частині протирічить вимогам частини четвертої статті 242 КАС України і не відповідає завданню адміністративного судочинства, визначеного статтею 2 цього Кодексу.

Аналогічний підхід до правозастосування висловив Верховний Суд в постанові від 08 травня 2025 року в справі № 380/6610/24

З обсягу встановлених обставин справи вбачається, що відповідач не нараховував та не виплачував ОСОБА_1 індексацію-різницю за період з 1 березня 2018 року до 25 травня 2024 року (дати звільнення з військової служби).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що для правильного визначення розміру підвищення доходу позивача (А) слід враховувати грошове забезпечення, виплачене йому військовою частиною за лютий і березень 2018 року, яке може бути нараховано у березні й квітні 2018 року відповідно, тобто в поточному місяці за попередній (див. постанову Верховного Суду від 04 квітня 2024 року в справі №160/4155/22).

На переконання колегії суддів визначальним в спірному питанні є не місяць фактичного отримання доходу, наприклад у випадку затримки з виплати грошового забезпечення, а за який місяць такий дохід нараховано. Більше того, нараховано саме на нормативному рівні (згідно постанов Уряду).

Водночас з огляду на приписи частини першої статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" й пункту 2 статті 9 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо об`єктів індексації та складу грошового забезпечення, суд вважає, що щомісячна додаткова грошова винагорода позивача має враховуватися під час обчислення розміру підвищення його доходу в березні 2018 року.

Аналогічний підхід застосований Верховним Судом в постанові від 08 листопада 2024 року в справі № 200/16532/21.

Так, Постанова № 889 втратила чинність 01.03.2018 і саме з цієї дати зупинено виплату окремих видів грошового забезпечення (у тому числі і щомісячної додаткової грошової винагороди). Схожим чином висловився Верховний Суд в постанові від 18 квітня 2025 року в справі №500/1736/22.

Також колегія суддів вказує, що відповідно до пункту 6 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 02 лютого 2016 року № 73 (чинна в період нарахування та виплати позивачці грошового забезпечення, оскільки остання проходила службу в структурі Держприкордонслужби) щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася у 2018 році за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Тому в лютому 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода виплачена за січень 2018 року у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення за січень 2018 року (наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 08 лютого 2018 року № 101-ОС «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України в лютому-грудні 2018 року»), а у березні 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода виплачена за лютий 2018 року у розмірі 1% місячного грошового забезпечення за лютий 2018 року (наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 12 березня 2018 року № 204-ОС «Про грошове забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України в березні 2018 року»). Нормативне обґрунтування такого порядку виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, як вже було вказано, передбачене пунктом 6 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 лютого 2016 року №73 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 року за №217/28347), який містить такі положення: «винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби».

Фактично позивачу в березні саме за лютий 2018 року останній раз виплатили щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889.

Суд апеляційної інстанції вказує, що Верховний Суд в постанові від 04 квітня 2024 року в справі №160/4155/22 звернув увагу, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

Так, у пункті 82 вищезгаданої постанови вказано «… Однак суд апеляційної інстанції під час обчислення розміру підвищення доходу не врахував того, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується у поточному місяці за минулий. Через це апеляційний суд помилково порівняв грошове забезпечення позивачки за січень 2018 року (у сумі 8275,20 грн із посадовим окладом 740,00 грн) та за лютий 2018 року (у сумі 8725,12 грн із посадовим окладом 740,00 грн), відомості про які військова частина відобразила у Довідці про доходи як за лютий 2018 року і березень 2018 року. Тобто, суд апеляційної інстанції порівняв грошові забезпечення, які не пов`язані з підвищенням посадового окладу позивачки у березні 2018 року відповідно до постанови Уряду №704.»

Також колегія суддів не враховує нараховану в березні 2018 року матеріальну допомогу, допомогу на оздоровлення, зазначені відповідачем компенсацію в замін та компенсацію в замін 2, оскільки такі не мали для позивача постійного характеру (є одноразовими виплатами), що зокрема визнається позивачем в заявах по суті спору.

Відтак судовим розглядом, з архівної відомості особистої картки грошового забезпечення за 2018 рік №2 (а.с.47, 77) про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивача з січня 2018 по грудень 2018 року, встановлено розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , а саме:

- у лютому 2018 року: посадовий оклад 645 грн, оклад за військове звання 45 грн., надбавка за вислугу років 34,50 грн, надбавка за ОУС з ризиком 96,75 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 652,05 грн, премія 3225,00 грн., щомісячна додаткова грошова винагорода 46,98 грн., всього 4745,28 грн.;

- у березні 2018 року: посадовий оклад 2820 грн, оклад за військове звання 740 грн, надбавка за вислугу років 890 грн., премія 3045,60 грн., всього 7495,60 грн.

Судова колегія наголошує, що вищезазначені складові грошового забезпечення не є спірними між сторонами.

Отже, грошове забезпечення позивача, з урахуванням його постійних складових, нарахованих за березень 2018 року (порівняно із лютим 2018 року) збільшилось на 2750,32 грн (7495,60 - 4745,28).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що актуальний розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» становив 1762,00 гривні.

За офіційними даними Державної служби статистики України за період з січня 2008 року по березень 2018 року (https://ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/c№_rik/ isc/isc_u/isc_m_u.htm) поріг індексації становив 253,30 %.

З урахуванням вказаного, суд апеляційної інстанції на підставі здійснених розрахунків стверджує, що сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року складала 1762 грн*253,30 % = 4463,15 грн.

Оскільки розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року склав 2750,32 грн, що не перевищує суму можливої індексації в 4463,15 грн, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач має право на отримання щомісячної індексації різниці.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума належної позивачу індексації у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн - 2750,32 грн = 1712,83 грн.

Таким чином, починаючи з березня 2018 року сума індексації грошового забезпечення, з урахуванням абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 має виплачуватися у розмірі 1712,83 грн до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення.

Однак варто врахувати що пунктом 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» зупинено на 2023 рік дію Закону № 1282. Вказане положення Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-IX станом на день розгляду цієї справи є чинним та в установленому порядку неконституційним не визнане.

Колегія суддів звертає увагу, що в постанові Верховного Суду від 28 червня 2024 року в справі № 200/2319/23 касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини щодо невиплати позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 02.03.2023 включно, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 та зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити таку індексацію, оскільки пунктом 3 "Прикінцеві положення" Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX "Про Державний бюджет України на 2023 рік" зупинено на 2023 рік дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

При цьому, з огляду на заявлені позовні вимоги, такий період не є спірним в цій справі.

Водночас у період з 02.06.2019 (наказ від 02.06.2019 №122-ОС) по 10.05.2020 включно ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку (наказ від 18.05.2020 №171-ос), що також підтверджується особистими картками грошового забезпечення за 2019-2020 роки та визнається сторонами.

Отже спірний період нарахування та виплати індексації-різниці грошового забезпечення становить з 01.03.2018 по 01.06.2019, з 11.05.2020 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 25.05.2024 року.

Оскільки сума індексації визначається за фактично відпрацьований час, то спірний період становить 51 повний місяць, а також 1 день червня 2019 року, 21 день травня 2020 року та 25 днів травня 2024 року, тож до нарахування й виплати належить індексація-різниця у загальній сумі: 89 953,03 грн (1712,83 грн * 51 місяць + 57,09 (1712,83*1/30) + 1160,30 (1712,83*21/31) + 1381,31 (1712,83*25/31) грн).

Факт невиплати позивачу вказаної індексації грошового забезпечення свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.

Порушене право належить захистити у спосіб який просить позивач шляхом нарахування та виплати відповідачем на користь такого щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення розміром: 1712,83 грн за період з 01.03.2018 по 01.06.2019, з 11.05.2020 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 25.05.2024 року в загальній сумі: 89 953,03 грн.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права підлягає частковому скасуванню з прийняттям в частині нарахування та виплати щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року в справі № 380/15194/24 в частині визнання протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) у здійсненні нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 25.05.2024 відповідно до вимог пункту 5 Порядку № 1078 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) повторно розглянути питання про нарахування і виплату ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 25.05.2024 індексації грошового забезпечення, з врахуванням вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 та висновків суду скасувати, та в цій частині прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.06.2019, з 11.05.2020 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 25.05.2024 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації розміром: 1712,83 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення розміром: 1712,83 грн за період з 01.03.2018 по 01.06.2019, з 11.05.2020 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 25.05.2024 року в загальній сумі: 89953 (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 03 копійки, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року в справі № 380/15194/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 03 вересня 2025 року.