Справа № 120/10781/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/10781/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Юлія Миколаївна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

02 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації про визнання відмови протиправно, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Тульчинської районної військової адміністрації (далі УСЗН Тульчинської РДА Вінницької області, відповідач) про визнання відмови протиправно, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час служби в органах внутрішніх справ отримав тілесні ушкодження в період проходження служби при виконанні службових обов`язків пов`язаних з охороною безпеки та порядку у м. Києві. Зазначає, що 11.07.2017, йому встановлено статус ветерана війни-інваліда війни, та видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 , термін дії якого установлено до 01.05.2024. У зв`язку з чим, позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження строку дії посвідчення, однак отримав відмову.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказує, що звернувся до Відповідача із заявою щодо продовження мені строку дії посвідчення, за результатом розгляду якої мені повідомлено про відсутність підстав для надання статусу ветерана війни-інваліда війни (З група) з посиланням на те, на момент отримання мною травми, що призвела до інвалідності я перебував на службі в Національній поліції, яка не є військовим формуванням а отже немає підстав згідно п.2 ч.2 ст.7 Закону України №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII) становлювати/продовжувати статус ветерана війни-інваліда війни. У продовженні строку дії мого посвідчення інваліда війни мені було відмовлено і ця відмова відповідача у була обумовлена тим, що травму я отримав під час виконання службових обов`язків у складі підрозділу Національної поліції і перебував у статусі, що не надає мені права претендувати на статус інваліда війни оскільки Національна поліція не є військовим формуванням а отже я не мав підстав згідно п.1 ч. 2 ст. 7 Закону України № 3551-ХІІ (далі Закон № 3551-ХІІ) бути таким визнаний. Відповідач не оспорював того факту, що отримання мною травми було пов`язане з виконанням обов`язків під час служби у Національній поліції.

24 липня 2025 року на адресу суду надійшов відзив від Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації. У поданому відзиві представник відповідача вказав, що на час встановлення травми позивач не належав до осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, інвалідність йому встановлено під час перебування на службі в Національній поліції, яка не є військовим формуванням. З урахуванням вищезазначеного немає правових підстав для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення «Особи з інвалідністю війни» відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а УСЗН Тульчинської РДА Вінницької області діяло у межах наданих йому повноважень.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, мав спеціальне звання капітан поліції.

Відповідно акту розслідування нещасного випадку від 19.03.2016, що стався 22.12.2015, зазначено, що позивач перебуваючи на посаді інспектора РПСП ОП "Вінниця- 2" Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, заступив у наряд по забезпеченню публічної безпеки та порядку у м. Києві, а саме: прилеглої території біля Верховної Ради. Близько 15:30 год. 22.12.2015 у Маріїнському парку спускаючись зі сходів, послизнувся і впав, травмувавши ліву ногу. Висновком визначено, що нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Вказане також підтверджується актом про нещасний випадок №1, який також наявний в матеріалах справи.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № В-24 від 21.03.2016 року, травма позивача - "Так, пов`язана із виконанням службових обов`язків".

22.03.2016 наказом начальника ГУ Національної поліції у Вінницькій області № 48о/с, позивача звільнено зі служби в поліції через хворобу.

Разом з тим, Вінницькою обласною МСЕК проведено огляд позивача та встановлено ІІІ групу інвалідності.

11.07.2017 ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_1 терміном дії до 01.05.2024, згідно якого він є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 04.04.2022 серія 12ААГ № 013411, при повторному огляді позивачу продовжено ІІІ групу інвалідності строком до 01.05.2024, із зазначенням причини інвалідності: травма - "Так, пов`язана з виконанням службових обов`язків".

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 810529, позивачу 13.06.2024 продовжено ІІІ групу інвалідності строком до 01.07.2026, із зазначенням причини інвалідності: травма - "Так, пов`язана з виконанням службових обов`язків".

25.06.2024 позивач звернувся до УСЗН Тульчинської РДА Вінницької області із заявою, в якій просив продовжити строк дії посвідчення та видачею йому посвідчення нового зразка у зв`язку із втратою чинності бланка посвідчення "Інвалід війни".

24.07.2024 відповідач повернув пакет документів для надання статусу особи з інвалідністю війни. Підставами зазначено, що " Відділом з питань ветеранської політики управління направлено запит до Міністерства у справах ветеранів України для отримання роз`яснень щодо правомірності встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни гр. ОСОБА_1 відповідно до ст. 7 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на основі поданих ним документів.

З відповіді Міністерства у справах ветеранів України на запит управління роз`яснено, що оскільки травма ОСОБА_1 не пов`язана із участю в антитерористичній операції, то надання йому статусу згідно з п. 11 частини 2 ст. 7 Закону підстав немає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи начальницького і рядового складу органів МВС України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків.

На момент в становлення інвалідності ОСОБА_1 не належав до осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, інвалідність йому встановлена під час перебування на службі в Національній поліції, яка не є військовим формуванням, тому віднести його до осіб з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст.7 Закону не можливо.

Таким чином, згідно із нормами чинного законодавства та згідно наданих ОСОБА_1 документів, для встановлення йому статусу особи з інвалідністю війни з подальшою видачею посвідчення немає законних підстав."

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вимог позивача, відтак і відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551-XІІ).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни наведено у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з пунктом 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з пунктом 7 Порядку "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до пункту 10 Порядку "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Аналіз положень п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дає підстави для висновку, що юридично значущими умовами для визначення права на встановлення статусу "особа з інвалідності внаслідок війни" на підставі вказаного пункту є те, що:

1) особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань;

2) такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Щодо належності позивача до особи з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ, то колегія суддів погоджується з доводами позивача, що позивач відноситься до складу осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ, оскільки позивач проходив службу безпосередньо в органах внутрішніх справ та отримав захворювання, пов`язане з проходження служби в органах внутрішніх справ, що підтверджено свідоцтвом про хворобу № В-24 від 21.03.2016.

Разом з цим позивач не підпадає під дію п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за другою ознакою, а саме: що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами, з огляду на таке.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 810529, слідує, що причиною інвалідності є поранення так, пов`язане з виконанням службових обов`язків.

Водночас, відповідно до свідоцтва про хворобу № В-24 від 21.03.2016, слідує, що позивач отримав травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків. Захворювання - "Так, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ".

Тобто із свідоцтва про хворобу № В-24 від 21.03.2016 вбачається, що позивач отримав травму внаслідок виконання службових обов`язків, але захворювання позивача не пов`язані з виконанням службових обов`язків.

Колегія суддів також зазначає, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття "ветеран війни", яке міститься у статті 4 цього Закону.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Аналіз наведених положень дає підстави висновку про те, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням службових обов`язків в контексті статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (під час воєнних дій), а одержана внаслідок проходженням служби в поліції, оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, тому позивач не може вважатися особою з інвалідністю внаслідок війни.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №824/32/19-а, від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18 та від 02 квітня 2021 року у справі №0540/9350/18-а.

Верховний Суд України у постановах від 20.01.2015 у справі №21-528а14 та від 06.11.2013 у справі №21-377а13 дійшов висновку про те, що не може вважатися інвалідом війни особа, інвалідність якої не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону №3551-XII, а одержана внаслідок виконання службових обов`язків.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутні підстави для встановлення позивачу статусу інваліда війни та, як наслідок, задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Шидловський В.Б.