Справа № 552/5258/25
Суддя: Кузіна Ж. В.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5258/25
Провадження № 2-а/552/94/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.09.2025 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретар судового засідання - Безугла А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності посилаючись на те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України та накладено штраф у сумі 17 000 грн. на підставі постанови від 10.06.2025 №2984. Позивач вважає постанову по справі про адміністративне правопорушення протиправною та просить скасувати з тих підстав, що не отримував повістку з явкою на 12.01.2025 р, не знав і не міг знати про те, що його викликають до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; оскаржувана постанова не містить посилання на будь-які докази. Крім того, вважає, що його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності. 29.07.2003 року вироком Октябрського районного суду м. Полтави позивача визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, також 23.11.2011 року вироком Октябрського районного суду м. Полтави позивача визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки, тому 13.01.2021 року позивача виключено з війського обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі п.6 ч. 1 ст. 18 та п.6 ч.6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу. Просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 липня 2025 відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву на підставі якого повідомляє, що відповідно до відомостей з тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_1 відповідно до п 6. частини 1 ст. 18 та п.6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключено з військового обліку. На момент складання протоколу та винесення постанови стосовно ОСОБА_1 вищевказана норма не чинна. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 Закону № 2232-XII громадяни України які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних. Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили, а тому з даних підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

14 серпня 2025 року позиач надав відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній до 18 травня 2024 року) особи, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину мають право на виключення з військового обліку. Після виключення з обліку такі особи набувають статусу евійськовозобов`язаного та не підлягають призову на військову службу по мобілізації. На підставі даної норми права ОСОБА_1 ще 13.01.2021 року ІНФОРМАЦІЯ_3 було виключено з військового обліку, що підтверджується відповідною відміткою в тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного. Таким чином, він є особою, яка виключена з військового обліку та не має статусу військовозобов`язаного.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою № 2984 від 10.06.2025 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 17 000 грн.

Відповідно до вказаної постанови, яка є предметом оскарження, військовозобов`язаного ОСОБА_1 01.06.2025 року о 12 год. 40 хв. в ході перевірки документів встановлено, що 02.01.2025 року військовозобов`язаному ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку було направлено повістку, відповідно до якої йому належало з`явитись 12.01.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення облікових даних та з питань проходження ВЛК. 13.01.2025 у поштовому повідомленні було поставлено відмітку про повернення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, тобто був оповіщений належним чином . Військовозобов`язаний ОСОБА_1 на визначену дату не з`явився, про причини неприбуття не повідомив чим порушив правила перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487, ч. 10 ст. 1 Закону України « про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачена адміністративна відповідальність визначена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд виходить з наступного.

Фактичною підставою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало те, що у період дії правового режиму воєнного стану, котрий введений Указом Президента України №64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року (із змінами), під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №65/2022, при перевірці документів громадянина ОСОБА_1 було встановлено факт порушення останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. ОСОБА_1 , являючись військовозобов`язаним, без поважних на те причин, не з`явився за викликом по повістці «12» січня 2025 року об 09:00 годині сформованій за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яка була надіслана засобами поштового зв`язку через відділення Укрпошти, рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення за адресою зареєстрованого місця проживання або фактичного місця проживання для уточнення даних з прибуттям до ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначене підтверджується повідомленням Укрпошти за місцем обслуговування, підстава повернення повістки - неотримання повістки у зв`язку з відсутністю адресата.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України, судом здійснено повну перевірку оскаржуваної постанови на відповідність вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період і тягне накладення штрафу у розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено та який діє до теперішнього часу.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про оборону України», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до абзаців 1, 3-4 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати завикликом районного(об`єднаногорайонного),міського (районногоу місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі-відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

За змістом абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися завикликом дотериторіального центру комплектування тасоціальної підтримкиу строкта місце,зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Порядок оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

Згідно з п. 28 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання (п. 34 Постанови № 560).

Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

У разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів (п. 24 Порядку № 560).

З матеріалів справи вбачається, що 02.01.2025 року засобами поштового зв`язку на адресу АДРЕСА_1 , що є фактичним місцем проживання позивача, направлена повістка № 1621502 (номер відправлення в АТ «УКРПОШТА» - 384) з вимогою прибуття на 12.01.2025 року о 09-00 годині для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до Довідки про причини повернення за формою Ф20, складеною відповідальним працівником АТ «УКРПОШТА», повістка не вручена адресату з причини: адресат відсутній за вказаною адресою, та повернута за місцем обслуговування.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 13 березня 2019 року у справі № 639/4278/16-а та від 30 листопада 2020 року у справі № 806/1943/18.

Таким чином, ОСОБА_1 був належним чином, а саме відповідно до вимог підп. 4 п. 41 Постанови КМУ № 560, оповіщеним про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 12.01.2025 року о 09-00 годині для уточнення даних.

Доводи позивача про те, що він не був оповіщеним належним чином шляхом отримання повістки про необхідність явки до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, є безпідставними, суперечать вимогам закону та спростовуються матеріалами справи.

Суд зазначає, що органи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки несуть відповідальність за надсилання військовозобов`язаному відповідних повісток. Той факт, що позивач не отримав кореспонденцію, надіслану йому на зареєстровану адресу місця проживання, сам по собі не є достатнім аргументом для заяви про те, що права військовозобов`язаного були порушені. Нормами вказаного Порядку, прийнятого на виконання ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чітко закладено презумпцію обізнаності військовозобов`язаного у разі надіслання повісток підрозділами ТЦК та СП за зареєстрованим (зазначеним військовозобов`язаним) місцем проживання.

Позивач не надав доказів того, що він повідомляв територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншу адресу місця проживання.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка)

Позивачем не надано доказів поважності причин неприбуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 12.01.2025 року о 09:00 годині.

Притягнення позивача до кримінальної відповідальності без реального позбавлення або обмеження волі станом на 12 січня 2025 року не перешкоджало йому прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 , отже не є поважною причиною неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 за повісткоюю, враховуючи викладене вище.

Крім того, позивачем не надано доказів виконання вимог п. 24 Порядку № 560 щодо повідомлення відповідача у найкоротший строк, тобто не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу, про причини неприбуття за повісткою, та прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 у строк, що не перевищує 7 днів від дня, зазначеного у повістці.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 12.01.2025 року о 09:00 годині для уточнення даних, на визначений час і дату не з`явився, причини не прибуття не повідомив, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-КУпАП.

Посилання позивача на примітку до ст. 210 КУпАП у даній справі є безпідставними, оскільки з наданих позивачем доказів вбачається, що військово-облікові дані в системі «Оберіг» він уточнив лише 03 червня 2025 року. Доказів того, що ОСОБА_1 військово-облікові дані уточнено в системі «Оберіг» за допомогою застосунку «Резерв+» до 12 січня 2025 року, тобто до дня його виклику в ІНФОРМАЦІЯ_5 , матеріали справи не містять і позивач ці відомості не повідомляв.

Позивач, як на підставу скасування оскаржуваної постанови посилається на те, що він виключений з військового обліку як особа, що вчинила злочини за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

Відповідно до відомостей з тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , останнього відповідно до п 6. частини 1 ст. 18 та п.6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключено з військового обліку.

Відповідно до вищевказаної норми, виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

На момент складання протоколу та винесення постанови стосовно ОСОБА_1 вищевказана норма не чинна.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 Закону № 2232-XII громадяни України які які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили. Так, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було змінено підстави для взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які у разі потреби можуть бути залучені для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави. Від часу опублікування (набрання чинності) змін до цього Закону він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на усіх осіб, що не досягли граничного віку перебування в запасі або визнані непридатними до військової служби.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних правових норм наведена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018р. у справі №814/4386/15 та від 17.02.2020 року у справі №820/3113/17.

Таким чином, станом на дату притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, норма закону, за якою його було виключено з військового обліку уже не діяла.

Таким чином, вбачається, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та має перебувати на військовому обліку .

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі №500/26/22.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року по справі №400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що постанова № 2984 від 10 червня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, щодо ОСОБА_1 є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята за наслідком повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи на підставі належних та допустимих доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; прийнята уповноваженою на те особою в межах компетенції та відповідно до закону, з дотриманням встановленої законом процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, у зв`язку чим відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про залишення оскаржуваної постанови без змін, а позовні вимоги без задоволення.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку на оскарження постанови № 2984 від 10 червня 2025 року, суд бере до уваги, що в тексті такої постанови відсутній підпис позивача про одержання її копії.

Вказані обставини суд розцінює як такі, що свідчать про поважні причини пропуску позивачем встановленого законом строку на оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки судом встановлено, що позивач строк на оскарження постанови № 2984 від 10 червня 2025 року пропустив з поважних причин, наявні підстави для поновлення пропущеного позивачем процесуального строку.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати відшкодуванню йому не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 79, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Поновити ОСОБА_2 строк на оскарження постанови ІНФОРМАЦІЯ_7 від 10 червня 2025 року № 2984.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовлено.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Головуючий Ж.В.Кузіна