Справа № 560/14128/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/14128/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Печений Є.В.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

02 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Шидловського В.Б. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи "Веселівський виправний центр №8" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Веселівський виправний центр №8" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 січня 2021 року його призначено на посаду начальника відділу нагляду і безпеки державної установи "Веселівський виправний центр (№8)".

Вказав, що даний виправний центр раніше знаходився у с. Озерне Веселівської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області.

Зазначив, що після вторгнення російської федерації вказана територіальна громада потрапила під тимчасову окупацію російських військ, та була включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року.

Посилався на те, що 26 серпня 2024 року його звільнено з державної установи "Веселівський виправний центр (№8)", у зв`язку зі скороченням штату, що підтверджується копією наказу про звільнення та супровідного листа.

Вказав, що при звільненні йому не виплачено ані грошового забезпечення, ані заробітної плати, а також не здійснено жодних інших виплат, передбачених законом, а тому, звернувся до суду за захистом порушених прав.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Веселівський виправний центр (№8)" щодо не вжиття заходів щодо нарахування та виплати грошового забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_1 за період часу з 02.02.2023 по 26 серпня 2024 року.

Зобов`язано Державну установу "Веселівський виправний центр (№8)" нарахувати та виплати грошове забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_1 за період часу з 02.02.2023 по 26 серпня 2024 року.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Веселівський виправний центр (№8)" щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з за період з 28.08.2024 року в межах шестимісячного терміну з дня звільнення зі служби.

Зобов`язано Державну установу "Веселівський виправний центр (№8)" нарахувати та виплати ОСОБА_1 середній заробітк за час затримки розрахунку при звільненні за період з за період з 28.08.2024 року в межах шестимісячного терміну з дня звільнення зі служби.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі подали апеляційні скарги, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповноти з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

26 липня 2025 року на адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_1 . У поданому відзиві представник позивача просить впеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 11 липня 2007 року прийнятий на службу до органів Державної кримінально-виконавчої служби України.

29 січня 2021 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу нагляду і безпеки державної установи "Веселівський виправний центр (№8)", що підтверджується копією наказу про призначення на посаду, однак виправний центр знаходився у с. Озерне Веселівської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області.

Після вторгнення російської федерації вказана територіальна громада потрапила під тимчасову окупацію російських військ, та була включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року.

13.05.2022 Міністром юстиції відповідно до статей 34, 113 КЗпП України, Указу Президента України від 24.04.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", з урахуванням норм Постанови КМ України від 07.03.2022 №221 "Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з державного бюджету, в умовах воєнного стану" видано наказ №1951/5 від 13.05.2022 "Про оголошення простою установ виконання покарань, слідчих ізоляторів та медичних реабілітаційних центрів, які тимчасово знаходяться на непідконтрольній Україні території".

Відповідно до пункту 3 указаного Наказу Міністерством юстиції України оголошено простій з 14.05.2022 до закінчення дії воєнного стану серед інших і державній установі "Веселівський виправний' центр (№8)" та дозволено працівникам указаних установ до закінчення простою бути відсутніми на робочих місцях та не виконувати дистанційну роботу поза межами адміністративних будівель зазначених установ. Зобов`язано керівників державних установ, у тому числі і ДУ "Веселівський виправний центр (№8)" забезпечити, оплату часу простою працівників усіх установ у розмірі 2/3 посадового окладу.

На виконання наказу Міністра юстиції України 18.05.2022 року, начальником державної установи "Веселівський виправний центр (№8)" видано Наказ №46/ос-22 "Про встановлення простою у роботі державної установи "Веселівський виправний центр (№8)", зі змісту якого у зв`язку із тимчасовим знаходженням державної установи на непідконтрольній Україні території:

-оголошено простій з 14.05.2022 до закінчення дії воєнного стану для всього персоналу державної установи "Веселівський виправний центр (№8)";

-дозволено працівникам установи до закінчення простою бути відсутніми на робочих місцях та не виконувати дистанційну робочу поза межами адміністративної будівлі установи;

-зобов`язано головного бухгалтера установи забезпечити оплату часу простою персоналу установи у розмірі двох третин посадового окладу на підставі наказу керівника;

-дозволено видати трудові книжки працівників установи за їх бажанням.

У серпні 2022 року позивач прибув до с. Гвардійське Хмельницького району Хмельницької області та став на облік як внутрішньо переміщена особа.

Наказом Міністерства юстиції України від 22.06.2022 №1347/7 державній установі "Дніпровська виправна колонія (№89)" надано повноваження розпорядника бюджетних коштів Виправного центру №8 в частині проведення розрахунково-касових операцій з оплати праці за червень місяць 2022.

На виконання наказу Міністерства юстиції України ДУ "Дніпровська виправна колонія (№89)" у липні 2022 року провела виплату позивачеві грошового забезпечення за червень 2022 року у сумі 16 766, 58 грн.

26 серпня 2024 року ОСОБА_1 звільнено з державної установи "Веселівський виправний центр (№8)" у зв`язку зі скороченням штату.

При звільненні позивачу не виплачено ані грошового забезпечення, ані заробітної плати, а також не здійснено жодних інших виплат, передбачених законом.

Посилаючись на невиплату відповідачем належного грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожна особа мас право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За статтею 94 КЗпП України, заробітна плаза - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із положеннями статті 98 КЗпП України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про оплату праці", джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оплату праці", оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Стаття 34 Закону України "Про оплату праці" гарантує компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 6 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" визначено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладав охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальні органи управління, установи виконання покарань, слідчі ізолятори, навчальні заклади, заклади охорони здоров`я, підприємства установ виконання покарань, інші підприємства, установи та організації, створені для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, є юридичними особами, мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки в установах банків.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України Кабінетом Міністрів України утворюються територіальні органи управління - управління (відділи) в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві та Київській області, місті Севастополі.

Територіальні органи управління здійснюють керівництво оперативно-службовою та фінансово-господарською діяльністю підпорядкованих їм органів і установ та виконують функції, передбачені положеннями про територіальні органи управління.

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Статтею 23 Закону передбачено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 24 Закону, фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до пункту 30 Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №925/5 від 28.03.2018 року, час проходження служби особи рядового чи начальницького складу в органах та установах, яким оголошено простій, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин посадового окладу.

Із матеріалів справи судом встановлено, що у зв`язку із встановлення простою у роботі державної установи "Веселівський виправний центр (№8)", зобов`язано головного бухгалтера установи забезпечити оплату часу простою персоналу установи у розмірі двох третин посадового окладу на підставі наказу керівника.

Так, згідно з відомостей, 01.07.2022 державною установою "Дніпровська виправна колонія (№89)" здійснено проведення розрахунків з персоналом державної установи "Веселівський виправний центр (№8)" за червень 2022.

Позивачу на підставі виконання наказу Міністерства юстиції України ДУ "Дніпровська виправна колонія (№89)" у липні 2022 року нарахувала за червень 2022 року грошове забезпечення у сумі 16766,58 грн.

Проте з липня 2022, виплата грошового забезпечення та заробітної плати відповідачем не проводилась, тому утворилася заборгованість.

Разом з тим судом встановлено, що позивач звертався до суду з проханням виплатити грошове забезпечення.

Дані обставини знайшли своє підтвердження у рішенні суду від 31 травня 2023 року № 560/1890/23 (рішення суду набрало законної сили згідно постанови Сьомого апеляційного суду від 15 листопада 2023 року ) яким зобов`язано Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції вжити заходи щодо нарахувати та виплатити начальнику відділу нагляду і безпеки державної установи "Веселівський виправний центр (№8)" ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі двох третин посадового окладу за час простою за період з 01.07.2022 по 01.02.2023.

Відповідно до ч.4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, враховуючи те, що рішенням суду від 31 травня 2023 року № 560/1890/23 зобов`язано нарахувати та виплатити начальнику відділу нагляду і безпеки державної установи "Веселівський виправний центр (№8)" ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі двох третин посадового окладу за час простою за період з 01.07.2022 по 01.02.2023, то в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплати ОСОБА_1 заробітну плату за час простою у період часу з 02.02.2023 по 26 серпня 2024 року.

Щодо нарахування конкретного розміру грошового забезпечення, то суд наданий позивачем розрахунок суми заборгованості з виплати заробітної плати за час простою державної установи, суд не бере до уваги та зазначає, що суд не може підміняти процедуру нарахування заробітної плати та адміністративного суб`єкта, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень.

Суд є правозастосовчим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, то суд зазначає про таке.

Згідно зі статтею 1-2, частиною 1 статті 9 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, яка затверджена Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 №425 (надалі - Інструкція № 425).

Законом від 20.12.1991 № 2011-XII як і Інструкцією № 425 правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст. 116 - 117 Кодексу законів про працю України.

Так, статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративну справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

З урахуванням вищевикладеного, обрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача необхідно здійснити в межах шестимісячного терміну.

Шість місяців в цьому випадку становить період з 27.08.2024 по 27.02.2025, що складає 185 календарних дні.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не виконав вимоги ухвал суду від 30.09.2024 та від 22.04.2025 року та не надав документи, що витребовувалися.

Відповідач не позбавлений можливості отримати відомості, необхідні для виконання вимог суду.

Проте не вчинив жодних дій для їх отримання, доказів протилежного не надано. Також відповідач не зазначив про відсутність механізму виконання судового рішення.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.08.2024 року в межах шестимісячного терміну з дня звільнення зі служби.

У цьому випадку відсутні підстави застосовувати підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, оскільки судом до спірних правовідносин застосовано приписи чинної редакції ст. 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Наведене відповідає застосованому Верховним Судом у постанові від 22.02.2024 у справі №560/831/23 підходу щодо обрахунку розміру середнього заробітку.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що слід визнати протиправною бездіяльності Державної установи "Веселівський виправний центр (№8)" щодо не вжиття заходів щодо нарахування та виплати грошового забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_1 за період часу з 02.02.2023 по 26 серпня 2024 року; зобов`язання Державної установи "Веселівський виправний центр (№8)" нарахувати та виплати грошове забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_1 за період часу з 02.02.2023 по 26 серпня 2024 року; визнати протиправною бездіяльності Державної установи "Веселівський виправний центр (№8)" щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з за період з 28.08.2024 року в межах шестимісячного терміну з дня звільнення зі служби; зобов`язати Державної установи "Веселівський виправний центр (№8)" нарахувати та виплати ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з за період з 28.08.2024 року в межах шестимісячного терміну з дня звільнення зі служби.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до положень ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в відмовленій частині, з огляду на те, що рішення в цій частині не є предметом апеляційного оскарження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної установи "Веселівський виправний центр №8" залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Шидловський В.Б. Сапальова Т.В.