Справа № 752/15827/17
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року Справа№752/15827/17

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Загацької Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Голосіївського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 17.02.1992 по 07.05.2009 він працював на різних посадах у органах прокуратури України. 07.05.2009 управлінням Пенсійного фонду України Артемівського району м. Луганська йому було призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з розрахунку 71% від суми місячного заробітку, з урахуванням виплат і умов праці, що існували на день звернення.

Також вказав, що у червні 2017 року, користуючись правом на вільне визначення місця проживання, він переїхав до м. Києва, де, в установленому законом порядку, зареєстрував постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому підкреслив, що змінив своє місце проживання добровільно та, в будь-якому разі, не з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, тому він не є внутрішньо переміщеною особою у розумінні ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо-переміщених осіб».

Зважаючи на зміну місця фактичного проживання, 23.06.2017 звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою з проханням запросити його пенсійну справу з Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, а також із заявою про виплату пенсії за новим фактичним місцем проживання, а саме місцем постійного зареєстрованого проживання: АДРЕСА_2 .

Однак, листом вих. № 35551/02 Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.06.2017 йому було роз`яснено, що для отримання пенсії він повинен додатково надати, або довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, або відмову у видачі зазначеної довідки.

У подальшому, 24.07.2017 на чергову заяву в управлінні Пенсійного фонду він отримав письмову відмову у взятті на облік його пенсійної справи у зв`язку з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці та, відповідно, відмову у виплаті пенсії, з підстав відсутності у нього довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або відмови у видачі такої довідки.

За таких обставин, позивач вважає, що Правобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно проігноровано його право на щомісячне отримання пенсії, не вжито встановлених чинним законодавством дій щодо нарахування та перерахування пенсії на належний та наданий позивачем рахунок, не витребувано його пенсійну справу та не поновлено виплату пенсії.

Зазначив, що подана ним до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заява від 23.06.2017 про виплату пенсії за новим місцем проживання підлягає задоволенню.

Крім того, позивач вважає незаконним призупинення Бахмутським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області з 01.06.2016 виплати йому пенсії, оскільки такими діями Управління було грубо порушено охоронювані Конституцією України та Законами України права позивача, позбавлено його єдиного джерела до існування, з огляду на те, що не було жодної з визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підстави для припинення виплати позивачу пенсії, а також не було встановлено факту призначення позивачу пенсії на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018, позов задоволено частково.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22.12.2021 скасовано постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018 в частині позовних вимог про поновлення виплати пенсії за період з 01.06.2016 по 03.02.2017 та направлено у цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.01.2022 справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.06.2022 прийнято адміністративну справу до провадження.

Головне управління ПФ України в м. Києві у відзиві від 15.08.2022 вказує, що згідно ч.2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії) встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Виплата пенсії є строковою виплатою, позивач отримуючи пенсію знав у якому розмірі він її отримував і мав усі можливості звернутись до Управління та з`ясувати розрахунок пенсії та звернутися до суду за відновленням порушених на його думку прав. Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише 03.08.2017, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 99 КАС України. Така сама позиція висловлена у Постанові Верховного суду України від 27.03.2018 №695/831/16-а. Колегія суддів Касаційного суду вважає, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли Позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Пенсія є періодичним платежем а тому в разі незгоди з її розміром , мала право звернутися до суду. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосудця. Вищезазначеною Постановою Верховного суду України залишено без розгляду строк звернення до суду, який був більший ніж шестимісячний. Аналогічний висновок Верховний суд при розгляді справи щодо здійснення перерахунку пенсії з 01.01.2014 по 02.08.2014 відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист, громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладений у постанові від 05.06.2018 по справі № №522/6205/17, провадження №К/9901/17610/18, а також в постанові від 17.07.2018 по справі № 522/7721/17, провадження № К/9901/37256/18.

Представник Головного управління ПФ України в м. Києві просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу №752/25628/19 передано на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.06.2025 прийнято адміністративну справу до провадження. Вирішено розгляд справи проводити спочатку в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Замінено первинних відповідачів - Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) та Бахмутське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ). Запропоновано сторонам у разі зміни фактичних обставин по даній справі, вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, повідомити суду про таке протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня отримання цієї ухвали шляхом направлення додаткових пояснень в електронній формі через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (особистий кабінет в системі «Електронний суд») з використанням власного (уповноваженої особи) електронного підпису або у паперовій формі. Запропоновано учасникам справи надати всі наявні документи та пояснення, які, на їх думку, мають значення для розгляду даної справи та підтверджують їх доводи, крім тих, що вже надані до матеріалів справи, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22.12.2021 у даній справі. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали про прийняття справи до провадження для подання відзиву на позовну заяву, який повинен бути складений та поданий за правилами, встановленими ст.162 КАС України, або заяви про визнання позову.

Клопотання, заяв або додаткових пояснення щодо зміни фактичних обставин по даній справі до суду не находило, відповідачі не скористались правом на подання відзив на позовну заяву у рамках наданого строку ухвалою від 25.06.2025. Про розгляд даної справи сторони повідомлені належним чином. А тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено такі фактичні обставини у справі.

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом у якому просив:

1.1 - визнати протиправною бездіяльність Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка полягає у невиплаті пенсії позивачу починаючи з 1 червня 2016 року;

1.2 - визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про призупинення (припинення) виплати пенсії позивачу;

1.3 - визнати протиправним та скасувати рішення Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у взятті на облік пенсійної справи позивача у зв`язку з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці;

1.4 - зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві витребувати з Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та взяти на облік пенсійну справу позивача у зв`язку з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці;

1.5 - зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити позивачу виплату пенсії.

Голосіївський районний суд м. Києва постановою від 09.11.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду постановою від 13.02.2018, позов задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка полягає у невиплаті позивачу пенсії за вислугу років починаючи з 01.06.2016.

Визнав протиправним та скасував рішення Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про призупинення виплати позивачу пенсії за вислугу років починаючи з 01.06.2016.

Визнав протиправним та скасував рішення Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у взятті на облік пенсійної справи позивача у зв`язку з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці.

Зобов`язав Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві витребувати з Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та взяти на облік пенсійну справу позивача у зв`язку з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці та поновити позивачу виплату пенсії за вислугу років з 03.02.2017.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідачами порушено право позивача на належне соціальне забезпечення. При цьому, судами до заявлених позивачем позовних вимог застосовано строки звернення до суду, визначені статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, чинній на час ухвалення рішень в судах попередніх інстанцій).

Також встановлено, що з 17.02.1992 по 07.05.2009 позивач працював на різних посадах у органах прокуратури України. 07.05.2009 Управлінням Пенсійного фонду України Артемівського району м. Луганська йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з розрахунку 71% від суми місячного заробітку, з урахуванням виплат і умов праці, що існували на день звернення. У червні 2017 року, користуючись правом на вільне визначення місця проживання, позивач переїхав до м. Києва, де, в установленому законом порядку, зареєстрував постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому зазначив, що змінив своє місце проживання добровільно та, в будь-якому разі, не з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, тому він не є внутрішньо переміщеною особою у розумінні статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо-переміщених осіб».

23.06.2017, зважаючи на зміну місця фактичного проживання, позивач звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою з проханням запросити його пенсійну справу з Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, а також із заявою про виплату пенсії за новим фактичним місцем проживання, а саме місцем постійного зареєстрованого проживання: АДРЕСА_2 .

Листом від 26.06.2017 вих. №35551/02 Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві надало позивачу роз`яснення, що для отримання пенсії він повинен додатково надати, або довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, або відмову у видачі зазначеної довідки.

У подальшому, 24.07.2017 на чергову заяву в управлінні Пенсійного фонду він отримав письмову відмову у взятті на облік його пенсійної справи у зв`язку з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці та, відповідно, відмову у виплаті пенсії.

Уважаючи, що відповідачами протиправно проігноровано його право на щомісячне отримання пенсії, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ці рішення в частині застосування до спірних правовідносин положень статті 99 КАС України та ухвалити у цій частині нове, яким зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії з 01.06.2016 (тобто з часу зупинення виплати пенсії).

На обґрунтування касаційної скарги скаржник, зокрема зазначив, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22.12.2021 скасовано постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018 в частині позовних вимог про поновлення виплати пенсії за період з 01.06.2016 по 03.02.2017 та направлено у цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У постанові Верховного Суду зазначено наступне: «Позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ці рішення в частині застосування до спірних правовідносин положень статті 99 КАС України та ухвалити у цій частині нове, яким зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії з 01.06.2016 (тобто з часу зупинення виплати пенсії). Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позовні вимоги у резолютивній частині рішення не зробив висновок щодо позовних вимог в частині поновлення виплати пенсії за період з 01.06.2016 по 03.02.2017 та не дослідив питання правильності нарахування пенсії за цей період відповідно до законодавства України. У зв`язку із наведеним, позовні вимоги в частині, залишеній без розгляду, слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.» та постановив наступне: «Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 09.11.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018 в частині позовних вимог про поновлення виплати пенсії за період з 01.06.2016 по 03.02.2017 скасувати та направити у цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.».

Отже фактично в інший частині постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 09.11.2017 та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018 залишені без змін.

Визначаючись стосовно позовних вимог в частині поновлення виплати пенсії позивачу за період з 01.06.2016 по 03.02.2017, суд виходив з наступного.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012, згідно з яким "однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості".

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону №1058-ІV (далі за текстом, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 ст. 49 зазначеного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Крім того, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 22.12.2021 у цій справі: «відповідач не надав жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії. Аналіз положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», дає підстави вважати, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону. Отже, призупиняючи виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про порушення відповідачем вимог частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.».

Таким чином, Бахмутським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки з березня 2016 року позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав, та без прийняття відповідного рішення.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Стосовно тверджень відповідача ГУ ПФУ в м. Києві щодо строків звернення позивача з даним позовом, суд зазначає, що частиною 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії) встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Дійсно, цим кодексом, зокрема частиною 2 статті 99 встановлено загальний строк звернення до суду особою за захистом своїх порушених прав, у шість місяців.

В той час, частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд враховує, що позивач, вимоги якого, за своєю суттю, виникли у зв`язку із тим, що попередньо призначені йому суми пенсії, починаючи з 01.06.2016, не отримані ним з вини Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, який на той час призначав і виплачував пенсію, і ці вимоги безпосередньо спрямовані на виплату йому призначеної пенсії, з червня 2016року, тобто за минулий час. Та такі вимоги не обмежуються будь-яким строком.

Тому суд вважає, що у даному випадку, позивач строків звернення до суду із позовом не пропустив, оскільки, на підставі вказаного вище закону, він має право захистити своє право на отримання виплати пенсії, без обмеження будь-яким строком, що можливо, якщо позовні вимоги будуть задоволені.

Відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Як встановлено судом під час розгляду справи, право на отримання позивачем пенсії відповідачем не оскаржується, однак було піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України. Отже, згідно з нормами частини другої статті 46 Закону № 1058-IV виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення. Таким чином, право позивача щодо виплати раніше призначеної пенсії є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Як встановлено судом під час розгляду справи, право на отримання позивачем пенсії відповідачами не оскаржується та оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що невиплата пенсії позивачу є протиправною бездіяльність Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка полягає у невиплаті позивачу пенсії за вислугу років починаючи з 01.06.2016, то відповідно до спірних правовідносин має застосовується друга умова - виплата пенсії за минулий час без обмеження строку.

Правовий висновок щодо неможливості застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить пенсія викладений в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 по справі № 646/6250/17 (адміністративне провадження № К/9901/2128/18).

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у частині поновлення виплати пенсії позивачу за період з 01.06.2016 по 03.02.2017.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з розглядом справи в суді, судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) в частині позовних вимог про поновлення виплати пенсії за період з 01.06.2016 по 03.02.2017, які направлено у цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції, - задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01.06.2016 по 03.02.2017.

Повне судове рішення складено 03.09.2025.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Загацька