Справа № 640/8121/20
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

04 вересня 2025 р. справа № 640/8121/20

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Промислові системи" (вул. Кирилівська, буд. 40, м. Київ, 04080, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ ВП - 44116011) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Промислові системи" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати частково податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 27 березня 2020 року №103, про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 128 274 грн у тому числі за основним платежем - 95 614 грн, штрафними санкціями - 56 563 грн;

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11 січня 2020 року №0103, про визначення грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 130 406 грн, у тому числі за основним платежем - 104 328 грн, штрафними санкціями - 26 081 грн;

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11 січня 2020 року №7, про визначення грошового зобов`язання з ПДФО на загальну суму 99 900 грн, у тому числі за основним платежем - 72 900 грн, штрафними санкціями - 27 000 грн;

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11 січня 2020 року №7, про визначення грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 8 325 грн, у тому числі за основним платежем - 6 075 грн, штрафними санкціями - 2 250 грн.

Згідно з ст. 31 КАС України здійснено повторний розподіл автоматизованою системою документообігу суду адміністративної справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 05.03.2025 (необхідність визначення складу суду) справа розподілена до провадження судді Олексія Котеньова.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду зі стадії підготовчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог вказується, що оскаржувані податкове повідомлення-рішення є протиправними.

Відповідач надав відзив на позов, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки спірні рішення прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені податковим законодавством України.

Суддя перебував у щорічній основній відпустці з 07.07.2025 по 25.07.2025 та з 11.08.2025 по 24.08.2025.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши аргументи учасників спору, викладені в заявах по суті справи, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ВП «ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2019, валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 04.02.2013 по 30.06.2019 та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2019, за результатами якої складено акт від 13.12.2019 №190/26- 15-05-01-03/38537298, за висновками якого встановлено порушення позивачем вимог:

1) п. 44.1 - 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 ст.134, п. 140.5.4 ст. 140 ПК України, ст. 9 Закону України від 16.07.1999 р. №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996), п. 1.2 ст. 1, п. 2.4. ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88 (далі Положення №88), п. 5 П(с)БО 11 «Зобов`язання», п. 5, 7 П(с)БО 15 «Дохід», що на думку відповідача, призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 2 111 239 грн.;

2) п.198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, ст. 9 Закону №996, п. 1.2, п. 2.4 Положення №88, що на думку відповідача, призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 104 325 грн.;

3) пп. 164.2.1 ст. 164, ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 171,1 ст. 171 ПК України, що на думку відповідача, призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) на загальну суму 72 900 грн.;

пп. 1.1., 1.3, 1.5 п. 161 розділу ХХ, пп. 164.2.1 ст. 164, ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 171,1 ст. 171 ПК України, що на думку відповідача, призвело до заниження військового збору на загальну суму 6 075 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивач звернувся до відповідача із письмовими запереченнями від 26 грудня 2019 року на висновки акту перевірки від 13 грудня 2019 року № 190/26-15-05-01-03/38537298, які відповідно до листа відповідача від 10 січня 2020 № 2952/10/26-15-05-01-03 залишені без задоволення, а висновки акту перевірки без змін.

На підставні акту перевірки відповідачем прийняті наступні податкові - повідомлення рішення:

- податкове повідомлення рішення №0103 від 11.01.2020, про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 3 166 859 грн., у тому числі за основним платежем 2111239 грн., штрафними санкціями 1 055 620 грн.;

- податкове повідомлення рішення №0103 від 11.01.2020 р. про визначення грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 130 406 грн., у тому числі за основним платежем 104 325 грн., штрафними санкціями 26 081 грн.;

- податкове повідомлення рішення №7 від 11.01.2020 р. про визначення грошового зобов`язання з ПДФО на загальну суму 99 900 грн., у тому числі за основним платежем 72900 грн., штрафними санкціями 27000 грн.;

- податкове повідомлення рішення №7 від 11.01.2020 р. про визначення грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 8 325,00 грн. у тому числі за основним платежем 6075 грн., штрафними санкціями 2250 грн.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями які були винесені за результатами акта перевірки, ТОВ «ВП «Промислові системи» в порядку адміністративного оскарження було подано скаргу до ДПС України.

Рішенням Державної податкової служби України від 20 березня 2020 року № 10325/6/99-00-08-05-01-06 скарга позивача задоволена частково, податкове повідомлення рішення №0103 від 11.01.2020 скасовано в сумі всього 2 970 901,55 грн., в т.ч. за основним платежем 1980601,40 грн. грн., штрафними санкціями 495150,07 грн., в іншій частині податкове повідомлення рішення №0103, а також податкові повідомлення рішення від 11.01.2020 №0103, №7, №7 залишено без змін.

На підставі акта перевірки та рішення про результати розгляду скарги від 20.03.2020 №10325/6/99-00-08-05-01-06 винесено податкове повідомлення-рішення від 27.03.2020 №0103, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств за податковим зобов`язанням у сумі - 130 639 грн., за штрафними санкціями - 65 320 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Згідно з п.44.1статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50цього Кодексу.

Згідно з п.198.1статті198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до абзаців першому та другому пункту198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п.198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.5 статті198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197,підрозділу 2розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

При цьому, за правилами п.198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтвердженими деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Платники податку, які застосовують касовий метод податкового обліку, суми податку, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та не включені до податкового кредиту протягом періоду 1095 календарних днів з дати складення таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних у зв`язку з відсутністю фактів списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів/послуг, мають право на включення таких сум до податкового кредиту у звітному податковому періоді, в якому відбулося списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів/послуг, але не пізніше ніж через 60 календарних днів з дати такого списання, надання інших видів компенсацій.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) відповідно до підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191 цього Кодексу оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником.

При вирішенні адміністративної справи № 809/1337/17 (постанова від 04 вересня 2018 року) Верховним Судом сформовану обов`язкову для врахування судами правову позицію, згідно з якою презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку. За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення в податковому обліку сум податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником-платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з п.201.11 статті201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг). Оцінюючи докази, надані сторонами, суди повинні мати на увазі, що сам факт наявності у позивача податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах, а також те, що для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

Так, відповідно до акту перевірки, висновки щодо порушень з боку позивача вимог Податкового кодексу України відповідач пов`язує з фактом відсутності реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Технобренд груп" та ТОВ "БК Олімпік".

Контролюючий орган вказує на те, що господарські операції між позивачем та його постачальникам товарів не підтверджуються необхідними доказами.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку; міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Разом з цим, формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Так, досліджуючи питання пов`язаності придбаних позивачем товарів з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Згідно з частиною першою статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено, що 16 травня 2017 року між ТОВ «Технобренд груп» (виконавець) та ТОВ «ВП «Промислові системи» (замовник) підписані акти наданих послуг №33, 34, 35 на загальну суму без ПДВ 521625 грн., ПДВ 104 325грн., відповідно до яких виконавець надав послуги по виготовленню арочних панелей.

Розрахунки за отримані послуги позивачем проведені в повному обсязі 13.06.2017, 14.06.2017, 21.06.2017 шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «Технобренд груп», що підтверджується платіжними дорученням №№ 2086, 2088, 2121.

Послуги по виготовленню арочних панелей замовлені позивачем з метою виконання взятих на себе зобов`язань за договором підряду №10-1/07/15 від 10.07.2015, який укладено між ТОВ «Дельтар» (замовник) та ТОВ «ВП «Промислові системи» (виконавець), відповідно до якого виконавець зобов`язаний, в т.ч. виконати роботи з будівництва ангару.

З метою виконання наведених вище робіт, позивачем самостійно придбані металеві вироби, які необхідні для виконання робіт за договором з ТОВ «Дельтар». Виключно, для надання послуг по виготовленню арочних панелей (з матеріалу ТОВ «ВП «Промислові системи») було залучено ТОВ «Технобренд груп».

Факт отримання послуг від ТОВ «Технобренд груп», окрім підписаних 16.05.2017 між сторонами актів наданих послуг №33, 34, 35, також підтверджується актом виконаних робіт від 19.09.2017, який складений за фактом передачі збудованого об`єкту Замовнику на виконання договору підряду №10-1/07/15 від 10.07.2015, та підписаний ТОВ «Дельтар» (замовник) та ТОВ «ВП «Промислові системи» (виконавець).

Отже, послуги, які придбані позивачем у ТОВ «Технобренд груп», в бухгалтерському обліку включені до складу собівартості реалізованих робіт/послуг, відповідно сума за актами ТОВ «Технобренд груп» в розмірі 521 625 грн. відображена у складі витрат в момент формування позивачем доходу від реалізації робіт на адресу ТОВ «Дельтар». Таким чином послуги, що придбані позивачем у ТОВ «Технобренд груп» використані безпосередньо в господарській діяльності ТОВ «ВП «Промислові системи».

Стосовно взаємовідносин позивача з ТОВ «БК Олімпік» встановлено, що на підставі накладних від 02.08.2016 на суму без ПДВ 4200 грн., ПДВ 840 грн. та від 23.08.2016 №358 на суму без ПДВ 5360 грн., ПДВ 1072 грн. ТОВ «ВП «Промислові системи» придбані господарчі товари (полотно для пилки, пластина для різання, ніж, решітка).

Розрахунки за отримані товари позивачем проведені в повному обсязі 02.08.2016, 31.08.2016 шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «БК Олімпік», що підтверджується платіжними доручення №№944, 1026.

Придбаний товар оприбуткований позивачем на бух. рахунок 281 «товари на складі», у подальшому даний товар, на підставі видаткових накладних від 03.08.2016 №294 на суму без ПДВ 4330 грн., ПДВ 866 грн. та від 23.08.2016 р. №341 на суму без ПДВ 31830 грн., ПДВ 6366 грн. реалізований на адресу ТОВ «Фора» з відповідним формуванням податкових зобов`язань з ПДВ та доходу від реалізації, що є беззаперечним підтвердженням використання позивачем придбаного у ТОВ «БК Олімпік» товару в господарській діяльності підприємства.

В акті перевірки, відповідач дійшов висновку, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентам є такими, що складені всупереч вимог діючого законодавства України, у зв`язку з чим, немає можливості підтвердити факт здійснення господарських операцій за відповідні періоди.

Під час проведення перевірки позивача, контролюючим органом було використано інформацію з кримінального провадження № 0000062, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2017, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 205, ст. 386 КК України.

У той же час, матеріали адміністративної справи не містять відомостей про наявність вироків, ухвал суду про закриття кримінального провадження або інших судових рішень, якими закінчено розгляд кримінальної справи, на які здійснювались відповідачем посилання в акті перевірки від 13.12.2019 №190/26-15-05-01-03/38537298.

Оцінюючи наведені доводи відповідача, які, зокрема, були відображені в акті перевірки, суд зазначає, що відповідно до ч. 6статті 78 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог ч. 2 статті 77 КАС України, як вже зазначалось, таких доказів надано не було.

Крім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства, а тому як було вже зазначено вище, необхідно встановлення фактів, які б свідчили про узгодженість дій між позивачем та його контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або обізнаності позивача з будь-якими протиправними діями контрагентів. Проте під час з огляду справи таких фактів встановлено не було.

Наведена правова позиція узгоджується з обов`язковими до врахування висновками Верховного Суду, наведеними у його постанові від 05 лютого 2019 року по справі №810/1967/16, від 20 лютого 2018 року у справі № 826/6280/13-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 813/4931/13-а та від 06 лютого 2018 року у справі № 802/4940/14.

За наслідком дослідження матеріалів справи вбачається, що надані позивачем первинні документи відображають в повній мірі зміст і характер вчинених господарських операцій, такі документи складені з дотриманням вимог статті 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та дають суду змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідної господарської операції.

Таким чином, матеріали справи містять належні первинні документи, які дають змогу встановити обсяг послуг і терміни їх виконання, ціну й загальну вартість наданих послуг. На підставі наведеного вище, суд констатує наявність належного документального підтвердження, а, як наслідок, і реального характеру виконання зазначених господарських зобов`язань між позивачем та його контрагентами.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов до висновку, що податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 27 березня 2020 року №103, про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 128 274 грн у тому числі за основним платежем - 95 614 грн, штрафними санкціями - 56 563 грн та від 11 січня 2020 року №0103, про визначення грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 130 406 грн, у тому числі за основним платежем - 104 328 грн, штрафними санкціями - 26 081 грн, є необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 11.01.2020 №7, №7, суд зазначає наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що між позивачем та СПД-ФО ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 04 квітня 2016 року укладено договір за № 040416, відповідно до умов якого СПД-ФО зобов`язується надати послуги з розробки проектів освітлення приміщень та проектної документації щодо встановлення освітлювального устаткування.

На виконання укладеного договору, СПД-ФО ОСОБА_1 розробив та передав позивачу виконані результати наданих послуг (виконаних робіт), а саме: передбачені договором проекти шкільних, виробничих, складських, офісних та торгівельних приміщень.

За результатом наданих послуг між позивачем та СПД-ФО складені та підписані відповідні акти здачі - приймання послуг на загальну суму 405 000,00грн., у тому числі: акт від 10 березня 2017року на загальну суму 210 000,00 грн. щодо розробки та складання проекту освітлення приміщень згідно додатку до акту; акт від 25 червня 2017 року на загальну суму 195 000,00 грн. щодо розробки та складання проекту освітлення приміщень згідно додатку до акту.

За актом від 10 березня 2017 року на суму 210 000,00грн. СПД-ФО ОСОБА_1 передано позивачу 25 (двадцять п`ять) розроблених світлотехнічних проектів; за актом від 25 червня 2017р. на суму 195 000,00 грн. 21 (двадцять один) проект.

За отримані послуги позивачем перераховано в адресу СПД-ФО ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 405 000,00грн. згідно платіжних доручень: від 11 квітня 2017 року № 1841 в сумі 34 000,00грн.; від 21 квітня 2017 року № 1876 в сумі 60 000,00грн.; від 28 квітня 2017 року № 1905 в сумі 35 000,00 грн.; від 09 серпня 2017 року № 2307 в сумі 50 000,00грн.; від 09 серпня 2017 року № 2305 в сумі 70 000,00грн.; від 05 грудня 2017 року № 2760 в сумі 64 000,00грн.; від 26 червня 2018 року № 347 в сумі 55 000,00грн.; від 03 липня 2018 року № 366 в сумі 37 000,00грн.

Судом встановлено, що відповідно до Наказну від 13 грудня 2016 року № 12-ОС прийнято ОСОБА_1 на посаду керівника проекту ТОВ №ВП "Промислові системи" з 14 грудня 2016 року з посадовим окладом згідно з штатного розкладу.

Пунктом 177.8 статті 177 ПК України встановлено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Отже суб`єкти господарювання не мають законодавчих підстав для утримання податку з доходів, виплачуваних фізичним особам-підприємцям, крім випадку, коли буде встановлено, що відносини за цивільно-правовим договором фактично є трудовими.

У статті 14 ПК України наведено визначення таких понять: заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом (підпункт 14.1.48 пункту 14.1); працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону (підпункт 14.1.195 пункту 14.1); роботодавець - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами. Для цілей розділу IV цього Кодексу до роботодавця прирівнюються юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво), постійне представництво нерезидента або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) дохід за виконання роботи та/або надання послуги згідно із цивільно-правовим договором у разі, якщо буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими (підпункт 14.1.222 пункту 14.1).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що між позивачем та СПД-ФО ОСОБА_1 було укладено цивільно-правовий договір на виконання проектних робіт, за яким фактично були розроблені та передані замовнику відповідні проекти освітлення приміщень, підтверджені актами виконаних робіт та оплатою. Таким чином, отримані СПД-ФО кошти є доходом від підприємницької діяльності, а не заробітною платою.

Згідно з пунктом 177.8 статті 177 ПК України, суб`єкти господарювання не утримують ПДФО із виплат фізичним особам-підприємцям, окрім випадків, коли цивільно-правові відносини фактично є трудовими. У даній справі доказів того, що надані послуги за договором фактично є виконанням трудових функцій, судом не встановлено.

Отже, у позивача не було обов`язку утримувати податок із виплачених підприємцю коштів, а висновки податкового органу про протилежне є необґрунтованими.

Відтак, встановивши, що ОСОБА_1 , з якими позивач мав господарські відносини в межах обраних ними видів діяльності, зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, надавав Товариству послуги згідно з цивільно-правовими договорами, які не містять ознак трудових й сторони цих угод не можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 ПК України, а тому суд доходить до висновку, що позивач не є податковим агентом по відношенню до вказаних осіб, а тому податкові повідомлення рішення від 11 січня 2020 року №7, №7 є протиправними та підлягають скасуванню.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Промислові системи" (вул. Кирилівська, буд. 40, м. Київ, 04080, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ ВП - 44116011) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати частково податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 27 березня 2020 року №103, про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 128 274 грн у тому числі за основним платежем - 95 614 грн, штрафними санкціями - 56 563 грн.

Визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11 січня 2020 року №0103, про визначення грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 130 406 грн, у тому числі за основним платежем - 104 328 грн, штрафними санкціями - 26 081 грн.

Визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11 січня 2020 року №7, про визначення грошового зобов`язання з ПДФО на загальну суму 99 900 грн, у тому числі за основним платежем - 72 900 грн, штрафними санкціями - 27 000 грн.

Визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11 січня 2020 року №7, про визначення грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 8 325 грн, у тому числі за основним платежем - 6 075 грн, штрафними санкціями - 2 250 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в місті Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116, код (код ЄДРПОУ ВП - 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Промислові системи" (вул. Кирилівська, буд. 40, м. Київ, 04080, )судовий збір у розмірі 65180 (шість тисяч сто вісімдесят) грн 85 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 04 вересня 2025 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ