Справа № 749/844/25
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 749/844/25 Суддя (судді) першої інстанції: Чигвінцев М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Оксененка О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сновського районного суду Чернігівської області від 23 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

10 червня 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт) звернувся до Сновського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач) про скасування постанови серії ЕНА №4420060 від 04 квітня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 квітня 2025 року постановою поліцейського Управління патрульної поліції в Чернігівській області Степанця О.Ю. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400,00 грн, а саме за те, що будучи позбавленим права керування постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.06.2024 року на 12 місяців, керував 04 квітня 2025 року о 00:40 год. в м. Чернігів по проспекту Миру, 238, транспортним засобом Hyundai Sonata д.н.з. НОМЕР_1 . Позивач вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Вказує, що 04 квітня 2025 року о 00:40 год. в м. Чернігів по проспекту Миру він не керував вказаним автомобілем, а рухався пішим ходом та був зупинений працівниками поліції, на вимогу яких показав свій паспорт. Позивач зазначає, що ніякого відношення до постанови Роздільнянського районного суду Одеської області він не має. Оскаржувана постанова складалася у його відсутності та не була йому вручена в день складання. На підставі викладеного позивач вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, складена з порушеннями та не відповідає дійсним обставинам, а тому просить її скасувати, закривши провадження у справі.

Рішенням Сновського районного суду Чернігівської області від 23 липня 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Сновського районного суду Чернігівської області від 23 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4420060 від 04 квітня 2025 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення по суті його позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його обґрунтованості, оскільки ухвалене без повного і всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення цього спору, без надання оцінки всім аргументам учасників справи. Зокрема, суд не встановив, не дослідив постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 червня 2024 року по справі № 511/1451/24, до якої позивач не має відношення, таким чином не надав вказаним обставинам і доводам позивача належної правової оцінки.

Будь-яких доказів, у відповідності до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підтвердження винуватості позивача відповідач до суду не надав, в зв`язку з чим спростувати твердження позивача немає можливості.

Інспектором поліції не доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

При накладенні адміністративного стягнення на позивача, суб`єктом владних повноважень не дотримано вимог зазначених вище норм, що порушило законні права та інтереси позивача, в оскаржуваній постанові не наведено на підставі яких доказів позивача визнано винним у вчиненні даного порушення.

Оскаржувана постанова винесена упереджено, без повного та всебічного дослідження обставин справи, а матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних доказів в підтвердження фактів, викладених в спірній постанові, та необхідних для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності в порядку, визначеному ст. 278-280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому суд першої інстанції взагалі проігнорував аргументи позивача, не спростував їх та не взяв до уваги.

Відповідачем по справі направлено відзив до суду першої інстанції та додано до нього оптичний диск з відеозаписом, в порушення ст. 165, ст. 162 ч.2-4, 7 Кодексу адміністративного судочинства України, відзив та додатки до нього не було надіслано стороні позивача. Посилання на інформацію електронного носія у оскаржуваному рішенні Сновським районним судом Чернігівської області не узгоджується із ст. 74, 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Клопотання позивача щодо визнання наданого суду відеозапису допустимим доказом в розумінні ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України судом не розглянуто.

Наданий відповідачем матеріал на оптичному диску підпадає під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Інспектор поліції не здійснював розгляд справи про адміністративне правопорушення; в матеріалах справи відсутній відеозапис із розглядом справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження; призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 03 вересня 2025 року о 11:40 год.

01вересня 2025 року позивачем подано пояснення.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до фактичних обставин справи, 04 квітня 2025 року о 00:40 год. екіпажем патрульної поліції в м. Чернігів по проспекту Миру, 238, був помічений транспортний засіб Hyundai Sonata д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в комендантську годину, після чого поліцейськими було подано вимогу про зупинку транспортного засобу, яку водієм було проігноровано. У зв`язку з невиконанням вимоги, екіпаж прослідував за автомобілем. Після його зупинки автомобіля та спілкування з водієм, яким був позивач, у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Також під час перевірки особи за допомогою бази даних ІКС «ІПНП» було встановлено, що ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 червня 2024 року на 12 місяців, яка набрала законної сили.

За результатами зупинки 04 квітня 2025 року автомобіля під керуванням позивача, поліцейськими буди складені протоколи за правопорушення, передбачені ч. 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч.1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 1 статті 122-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2025 року у справі №750/4975/25, яка набрала законної сили 05 серпня 2025 року, за фактом подій 04 квітня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2025 року у справі №750/4976/25, яка набрала законної сили 09 травня 2025 року, за фактом подій 04 квітня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн (а.с.78).

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 червня 2024 року у справі №511/1451/24, яка набрала законної сили 17 червня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, робітника «Будова» м. Одеса, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Таким чином, 04 квітня 2025 року на позивача була складена постанова серії ЕНА №4420060 від 04 квітня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.13).

Позивач не погоджується з накладеним на нього стягненням та посилаючись на обставини викладені у позовній заяві просить суд скасувати спірну постанову.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам справи, колегія суддів враховує наступне.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до пункту 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

За положеннями пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пунктом 2.1.а Правил дорожнього руху України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з частинами 1-4 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 3, пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Відповідно до вимог частини 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 04 квітня 2025 року о 00:40 год. в м. Чернігів по проспекту Миру, 238, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Hyundai Sonata д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування на 12 місяців Роздільнянським районним судом Одеської області від 04 червня 2024 року, чим порушив п.п. 2.1.а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.13).

За доводами апеляційної скарги позивач наполягає на тому, що він не керував вказаним транспортним засобом, а повертався зі святкування дня народження свого знайомого пішки до своїх родичів.

У контексті означеного судова колегія враховує таке.

Відповідно до положень ч. 4, 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2025 року у справі №750/4975/25, яка набрала законної сили 05 серпня 2025 року, за фактом подій 04 квітня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Згідно вказаної постанови суд дослідив матеріали справи та виснував, що 04 квітня 2025 року о 00 год. 40 хв. ОСОБА_1 під час комендантської години не зупинився на вимогу поліцейського, продовжив рух, звернувши на іншу вулицю, поліцейський автомобіль здійснив переслідування вказаного транспортного засобу, при під`їзді до цього транспортного засобу, який зупинився передньою частиною автомобіля у паркан навскіс, заїхавши на невеличку смугу ґрунтового трав`яного покриву, яка йшла вздовж парканів приватних будинків; впритул біля лівої передньої двері (водійського місця) даного автомобіля та паркану з іншого боку знаходилася особа чоловічої статі; смуга ґрунтового трав`яного покриву, яка йшла вздовж парканів приватних будинків не є фактичним тротуаром, є дуже вузькою, не містить на собі слідів від ходіння людей, з чого слідує, що вона як тротуар не використовується, крім того, була повністю перегороджена автомобілем; знаходження особи впритул між лівими передніми дверями автомобіля та парканом, на вказаній смузі не підтверджує, поза розумним сумнівом, що саме таким чином особа намагалася повертатися додому пішки.

Також, згідно матеріалів відеозапису події від 04 квітня 2025 року (№474273, №473410), долучених відповідачем до матеріалів справи, вбачається, що позивач керував транспортним засобом Hyundai Sonata д.н.з. НОМЕР_1 та не виконав вимогу працівника поліції про зупинку. У зв`язку з наведеним працівники поліції переслідували автомобіль, виявивши який ними було встановлено водія та його особу, котрим був позивач ОСОБА_1 (а.с.56).

Наведеним відповідно спростовуються доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження його винуватості.

Разом з тим, постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2025 року у справі №750/4976/25, яка набрала законної сили 09 травня 2025 року, за фактом подій 04 квітня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн.

Згідно з наведеною постановою, протоколом про адміністративне правопорушення від 04 квітня 2025 року, відеозаписом до протоколу ЕПР1 №290029 від 04 квітня 2025 року підтверджуються обставини того, що працівник поліції у світловідбивному жилеті подає знак про зупинку транспортного засобу Hyundai Sonata д.н.з. НОМЕР_1 , але водій ігнорує цю вимогу і продовжує рух (а.с.78).

Дослідивши наведені обставини справи у їх сукупності та взаємозв`язку, судова колегія відхиляє заперечення апелянта щодо перебування за кермом автомобіля Hyundai Sonata д.н.з. НОМЕР_1 04 квітня 2025 року о 00:40 год. в м. Чернігів по проспекту Миру, 238.

Надаючи оцінку покликанням апелянта на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 червня 2024 року у справі №511/1451/24, судова колегія враховує наступне.

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 червня 2024 року у справі №511/1451/24, яка набрала законної сили 17 червня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, робітника «Будова» м. Одеса, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік (а.с.14-15).

Як вбачається з відомостей з бази даних ІКС «ІПНП», що долучені відповідачем до матеріалів справи, протокол №ААД №479170 від 30.03.2024, за яким Роздільнянським районним судом Одеської області притягнуто особу до відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення складено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Хотуничі, Щорського району Чернігівської області, документ, що посвідчує особу - посвідчення водія серія НОМЕР_2 від 16.09.2006 (а.с.75,80-81).

Також, згідно відомостей з бази даних ІКС «ІПНП» посвідчення водія серія НОМЕР_2 від 16.09.2006 видане на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 (а.с.79).

Згідно статті 317-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції.

У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським.

Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відтак, станом на 04 квітня 2025 року ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами.

В контексті доводів апелянта щодо відсутності електронного цифрового підпису на долучених до матеріалів справи відеозаписах події, колегія суддів враховує, що долучення наведених доказів не може слугувати достатньою та самостійною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки, по-перше, це не призвело до унеможливлення встановлення фактичних обставин у справі та не вплинуло на правильність її вирішення, а по-друге, таке порушення норм процесуального права не відноситься до обов`язкових підстав скасування судових рішень відповідно до частини третьої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поряд з наведеним судова колегія враховує наступне.

Відповідно до статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити в т.ч. відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Оскаржувана постанова містить відомості про технічні засоби, якими здійснено відеозапис. На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем надано до суду відеозаписи з камер портативного відеореєстратора № 474273, № 473410 та службового автомобільного відеореєстратора на DVD-диску (а.с.56).

Колегія суддів зазначає, що надані відповідачем відеозаписи на DVD-диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким чином, надані суду відеозаписи є допустимими доказами в розумінні статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України. Надані представником відповідача докази відповідають критеріям належності та допустимості, оскільки одержані з дотриманням закону та містять інформацію про обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів також наголошує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

Порушення, на думку апелянта, судом першої інстанції норм процесуального права в частині долучення до матеріалів справи відзиву Департаменту патрульної поліції без доказів його направлення позивачу, спростовується наявними у матеріалах справи поштовими реєстрами від 27.06.2025, згідно якого підтверджується отримання позивачем наведених документів 03.07.2025 (а.с.82).

Заперечення апелянта щодо залишення без розгляду його клопотання про визнання відеозаписів події від 04 квітня 2025 року недопустимими доказами, спростовуються змістом оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Зокрема, надаючи оцінку наведеним доводам суд вказав, що вказані відеозаписи є належними та допустимими доказами у справі, підстав для визнання їх недопустимими суд не вбачав.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки такі доводи є абстрактними та не містять жодних фактичних обставин таких порушень.

Натомість наданими до суду відеозаписами вбачається, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснено відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства (а.с.56).

З урахуванням означеного, позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваної постанови, які б могли вплинути на зміст прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

При цьому, колегія суддів зазначає, що доказів неправомірної поведінки відповідача не надано, а судом не встановлено, тому, приймаючи оскаржувану постанову, працівник патрульної поліції діяв правомірно, реалізовувавши свої повноваження по забезпеченню безпеки дорожнього руху.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 229, 243, 313, 315, 317, 319, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сновського районного суду Чернігівської області від 23 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

О.М. Оксененко