Справа № 120/6043/25
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6043/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало Павло Ігорович

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

01 вересня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень від 05.11.2024 за № 1-0212-UA0024964, від 05.11.2024 № 1-0212-UA0024964, від 05.11.2024 № 1-0212-UA0024964, від 05.11.2024 № 1-0212-UA0024964, якими зобов`язано його сплатити суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в загальній сумі 342 992,10 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що вважає вказані рішення протиправними та зазначає, що у грудні 2022 року він дійсно набув у власність виробничо-складську будівлю свинарнику (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 080) загальною площею 4088,87 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також виробничо-складську будівлю ангару (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080) загальною площею 647,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , проте вказані нежитлові будівлі у спірний період безпосередньо використовувалися у господарській діяльності фермерського господарства "Золотий Колос Поділля", засновником якого є позивач, тому за нормами пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) вони не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що у період з 29.12.2022 до 17.02.2025 позивач ОСОБА_1 був власником:

1) виробничо-складської будівлі свинарнику (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 080) загальною площею 4088,87 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) виробничо-складської будівлі ангару (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080) загальною площею 647,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

18.02.2025 право власності на вказані будівлі зареєстровано за ФГ "Золотий Колос Поділля" (), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.02.2025 за №№ 414266724 та 414268957. Підстава виникнення права власності: акт приймання-передачі нерухомого майна від 13.02.2025, підписаний у зв`язку з прийняттям рішення № 1/25 від 13.02.2025 засновника ФГ "Золотий Колос Поділля" ОСОБА_1 про збільшення капіталу господарства за рахунок внесення додаткового вкладу у вигляді відповідних об`єктів нерухомого майна (нежитлових будівель) за вищевказаними адресами, належних засновнику на праві власності.

05.11.2024 відповідач склав податкові повідомлення-рішення за № 1-0212-UA0024964, № 1-0212-UA0024964, № 1-0212-UA0024964, № 1-0212-UA0024964 про сплату суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022-2023 роки в загальному розмірі 342 992,10 грн.

Позивач, вважаючи вказані рішення протиправними, звернувся з цим позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про те, що позивач у спірний період займався сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, та використовував спірні будівлі з метою виробництва сільськогосподарської продукції та її реалізації, тобто був сільськогосподарським товаровиробником в розумінні вимог чинного законодавства, що, у свою чергу, виключає можливість застосування до нього пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, що нежитлові будівлі, за які йому нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у спірний періодбезпосередньо використовувалися у господарській діяльності фермерського господарства "Золотий Колос Поділля" (), засновником якого є позивач, а тому за нормами пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) вони не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав на правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача. Зокрема зазначив про відсутність підстав для застосування пільг зі сплати податку, передбачених пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки позивач не є сільськогосподарським виробником в розумінні вимог чинного законодавства та не надав жодних доказів, які б це підтверджували.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Згідно положень підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

В силу положень пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України (у редакції чинній впродовж спірного періоду) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Законом № 3603-IX від 23.02.2024, який набрав чинності з 16.03.2024, підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, а саме:

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин та їх існування у 2022-2023 рр. для застосування податкової пільги, передбаченої пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, та звільнення платника податку від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, необхідною була сукупність таких умов:

1) будівля (споруда) належить на праві власності сільськогосподарському товаровиробнику, в тому числі фізичній особі;

2) будівля (споруда) відноситься до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

3) будівля (споруда) не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України від 18 січня 2001 року № 2238-ІІІ "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років" (далі Закон № 2238-III), сільськогосподарський товаровиробник фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, до виробників сільськогосподарської продукції відносять юридичних осіб, фізичних осіб (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності (далі КВЕД), мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин (ст. 1 Закону України від 23 вересня 2008 року № 575-VІ "Про сільськогосподарський перепис").

Законом № 2238-III визначено, що продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг.

Коди продукції сільського господарства та пов`язані з цим послуги визначені розділом 1 секції А "Продукція сільського господарства, лісового господарства та рибного господарства" Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 457.

Таким чином, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування згідно з пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

За змістом положень пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Як встановлено судом, у період з 29.12.2022 до 17.02.2025 позивач ОСОБА_1 був власником:

1) виробничо-складської будівлі свинарнику (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 080) загальною площею 4088,87 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) виробничо-складської будівлі ангару (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080) загальною площею 647,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

18.02.2025 право власності на вказані будівлі зареєстровано за ФГ "Золотий Колос Поділля" (), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.02.2025 за №№ 414266724 та 414268957. Підстава виникнення права власності: акт приймання-передачі нерухомого майна від 13.02.2025, підписаний у зв`язку з прийняттям рішення № 1/25 від 13.02.2025 засновника ФГ "Золотий Колос Поділля" ОСОБА_1 про збільшення капіталу господарства за рахунок внесення додаткового вкладу у вигляді відповідних об`єктів нерухомого майна (нежитлових будівель) за вищевказаними адресами, належних засновнику на праві власності.

Таким чином, позивач не є власником відповідного нерухомого майна лише з 18.02.2025, а до цього часу вважався платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як фізична особа власник двох окремих об`єктів нежитлової нерухомості по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 загальною площею 4088,87 кв.м та 647,5 кв.м відповідно.

Водночас матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про те, що позивач у спірний період займався сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, та використовував спірні будівлі з метою виробництва сільськогосподарської продукції та її реалізації, тобто був сільськогосподарським товаровиробником в розумінні вимог чинного законодавства, що, у свою чергу, виключає можливість застосування до нього пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Всі наявні в матеріалах справи документи на підтвердження використання цих будівель в цілях виробництва сільськогосподарської продукції датовані періодом 2024-2025 рр, тобто не мають відношення до спірного періоду 2022-2023 рр. (звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2024 року, звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів ягід і винограду у 2024 році, звіт форми № 20-ОП про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність від 11.02.2025), а тому не підтверджують того, що у спірний період позивач використовував спірні будівлі у діяльності сільськогосподарського товаровиробника.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що саме по собі рішення № 2/22 від 29.12.2022 одноособового члена ФГ "Золотий Колос Поділля" про використання комплексу нежитлових будівель в діяльності фермерського господарства на праві господарського відання відповідно до статті 136 Господарського кодексу України не є тим документом, який підтверджує право позивача на пільгу зі сплати податку на таку нерухомість за 2022-2023 рр.

Таким чином, за наявного обсягу доказової бази, відсутні підстави стверджувати про те, що позивач у спірний період підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належне йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суд зауважує, що сам по собі факт наявності у власності позивача будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника. Будь-яких доказів того, що позивач безпосередньо займався у спірний період сільськогосподарською діяльністю та був сільськогосподарським товаровиробником матеріали справи не містять і судом не встановлено.

Варто додати, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Сам факт створення позивачами юридичної особи, яка використовує об`єкт нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності, за діючого правового регулювання, не наділяє його автоматично статусом сільськогосподарського товаровиробника, та, відповідно, не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Аналогічний висновок висловлено і Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2023 року у справі №380/18104/21 та №380/2434/20.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковими повідомленнями-рішеннями від 05.11.2024 № 1-0212-UA0024964 та № 1-0212-UA0024964 відповідач правомірно визначив позивачу суму зобов`язання з даного виду податку на майно за 2022 рік у розмірі 22 148,05 грн (за будівлю площею 4088,87 кв.м) та у розмірі 3507,29 грн (за будівлю площею 647,5 кв.м), а податковими повідомленнями рішеннями від 05.11.2024 за № 1-0212-UA0024964 та № 1-0212-UA0024964 також зобов`язання за 2023 рік у розмірі 273 954,29 грн та у розмірі 43 382,50 грн відповідно.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.