Справа № 440/7595/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 р. Справа № 440/7595/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Р.І. Молодецький) від 27.06.2025 року по справі № 440/7595/25

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якої просить:

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування щодо обставин отримання молодшим сержантом ОСОБА_1 травми 12 грудня 2024 року поблизу села Калинове Іллінівської сільської громади Краматорського району Донецької області;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ОСОБА_1 12 грудня 2024 року поблизу села Калинове Іллінівської сільської громади Краматорського району Донецької області;

визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 № 106 від 13.04.2025 про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням військової частини;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапорту на реабілітаційну відпустку ОСОБА_1 від 15.04.2025;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт на реабілітаційну відпустку ОСОБА_1 від 15.04.2025;

поновити ОСОБА_1 на посаді стрільця-зенітника зенітно-ракетного взводу НОМЕР_3 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_4 бригади Військової частини НОМЕР_1 ;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 належне грошове забезпечення та додаткові грошові винагороди солдата ОСОБА_1 у Військової частини НОМЕР_1 , у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженим Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 за період з 13.04.2025 по дату постановлення судом рішення по суті справи.

Ухвалою суду від 30 червня року позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків - сім днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: доказів на підтвердження повноважень представника позивача - Павленка Юрія Євгеновича; завірених підписом позивача (шляхом виконання напису "згідно з оригіналом", зазначенням прізвища та ініціалів особи, її підпису та дати засвідчення) копії витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання; заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску; уточненої позовної заяви із приведенням змісту позовних вимог у відповідність до положень частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України з визначенням вимог відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України всіх наявних в позивача доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 і направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 27.06.2025 року про повернення позовної заяви неповно з`ясував обставини, що мають значення в розрізі можливості відкриття провадження, а саме, що позивачем надано уточнену позовну заяву через Електронний Суд 21.06.2025, в якій усунуто недоліки вказані судом.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 311, ст. 312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у встановлений в такій ухвалі строк не виконав, недоліки позовної заяви не усунув, а тому наявні підстави для повернення позовної заяви відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Колегія суддів наголошує, що статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано ст. 13 Конвенції, в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Колегія суддів ураховує, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненні особи до суду. Проте відповідно до практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав унеможливлює доступ особи до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Такі висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № П/9901/736/18, а також Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2023 року у справі № 380/14623/22.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 09.06.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків 10 днів з дня отримання копії ухвали, шляхом надання:

- позовної заяви, оформленої відповідно до частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (її копій у кількості, яка б відповідала кількості учасників справи або із доказами надсилання сторонам копії позовної заяви), у тому числі, із зазначенням у прохальній частині позовної заяви конкретного періоду, за який позивач просить стягнути з Військової частини НОМЕР_1 грошове забезпечення та додаткові грошові винагороди солдата ОСОБА_1 у Військової частини НОМЕР_1 , у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженим Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260.

Зазначену ухвалу отримано позивачем 11.06.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Як вказує позивач, ним 21.06.2025 на виконання ухвали без руху в підсистемі "Електронний Суд" була сформована позовна заява, в якій було усунуто недоліки визначені судом.

Водночас, колегія суддів відхиляє такі доводи позивача, адже надана копія позовної заяви не є належним доказом в рамках даної справи, з огляду на таке.

Дійсно, ОСОБА_1 21.06.2025 через підсистему "Електронний Суд" подав позовну заяву до Військової частини, водночас останнім така заява була подана не в рамках розгляду справи № 440/7595/25 як уточнена позовна заява.

Фактично дана позовна заява була подана та зареєстрована як нова справа за №440/8620/25, що підтверджується наданою позивачем карткою руху заяви.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для залишення позовної заяви без руху, з огляду на таке.

Ввідповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

При цьому, КАС України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Отже, стаття 160 КАС не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.

Однак, суд першої інстанції вказані норми процесуального права не врахував. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не позбавлений можливості з`ясувати всі обставини справи в установлений законом спосіб.

Адміністративне судочинство здійснюється на засадах (принципах) змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС).

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина перша статті 9 КАС).

Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених адміністративним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 173 КАС України, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції зауважує, що у постанові від 31.08.2023 по справі № 990/114/23 Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що: Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів..

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що встановлені судом першої інстанції недоліки позовної заяви не перешкоджають суду відкрити провадження по справі, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції формальним підходом до застосування ст.ст.160, 161 КАС України, та в подальшому поверненням позовної заяви, з урахування приписів ст. 169 цього Кодексу.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Судому викладеними у постанові від 26.10.2023 у справі № 120/6360/23.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено право заявника на звернення до суду, з огляду на те, що повернення позовної заяви унеможливлює її належний розгляд та захист прав позивача у разі, коли буде встановлено дійсність їх порушення.

Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 року по справі № 440/7595/25 - скасувати.

Справу № 440/7595/25 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов