Справа № 644/7246/25
Суддя: Саркісян О. А.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя Саркісян О. А.
Справа № 644/7246/25
Провадження № 2-а/644/205/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року

Індустріальний районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Саркісян О.А.,

за участю секретаря судових засідань - Мухіна Є.В.,

розглянувши за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справз викликом сторін сторін адміністративну справу №644/7246/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, в якому просить суд визнати незаконними та скасувати постанову інспектора 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Мосензова Віктора Євгеновича серія ЕНА №5412878 про застосування до нього - ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 190. 00 грн. за порушення вимог пункту 2.9. Правил дорожнього руху, та визначені у постанові як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 06 серпня 2025 року позивачем отримана постанова складена та підписана інспектором 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Мосензовим В.Є. серія ЕНА №5412878 про застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн. за порушення вимог пункту 2.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Вказані обставини визначені у постанові як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. З постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що 06 серпня 2025 року об 17 год. 46 хв., позивач як водій автомобіля марки Infiniti QX-60 д,н. НОМЕР_1 в районі дороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 146 685 метрів, мав передній номерний знак закритий сторонніми предметами, чим порушив пункту 2.9. ПДР, - керування водієм ТЗ з номерним знаком закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів. Скоєне правопорушення ідентифіковане за ч.1 ст.121-3 КУпАП. Визначений розмір штрафу у розмірі 1190 грн. Вважає, що вказана постанова необ`єктивна, винесена при неповному встановленні фактичних обставин справи та такою, що підлягає скасуванню, оскільки номерний знак встановлений на автомобілі марки Infiniti QX-60 д.н. НОМЕР_1 закріплений на передньому бампері тобто в установленому для цього місці. Не був забрудненим та закритий іншими предметами, що дає можливість його ідентифікувати у тому числі на відстані 20 метрів та більше. Сама постанова від 06.08.2025р. не містить відомостей про наявність сторонніх предметів на номерному знаку, які не надають можливості його ідентифікації. Мною, як власником транспортного засобу будь які дії на приховування номерного знаку не здійснювалися та номерний знак є таким, що повністю ідентифікується, він не є забрудненим та його символи чітко видні навіть після відстані 20 мерів та більше. Вважає, що вказана постанова від 06.08.2025р. про накладення адміністративного стягнення не відповідає вимогам ст.ст.251, 283 КУпАП, оскільки не містить зазначення доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення, а так само щодо їх відео, фотофіксації та/або наявності в розпорядженні органу уповноваженого інших речових доказів.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 15.08.2025 року відкрито провадження по зазначеній справі. Розгляд справи проводити за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ відповідно до ст. ст. 268, 269 КАС України у судовому засіданні 2 вересня 2025 року о 10 год. 40 хв.

Позивач, в поданій через канцелярію суду заяві, просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги задовольнити.

25.08.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить проводити розгляд справи без участі представника відповідача, вважали оскаржувану постанову правомірною та винесеною згідно чинного законодавства, а позовні вимоги позивача безпідставними та необгрунтованими, просили відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 06.08.2025 року о 18 год. 03 хв. інспектором 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Мосензовим Віктором Євгеновичем винесено постанову серія ЕНА №5412878, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121-1 ч.3, 122ч.2, 36 КУпАта накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 190 грн.

Зі змісту постанови убачається, що 06 серпня 2025 року об 17 год. 46 хв., дорога Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 146 685 м, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Infiniti QX-60 державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого передній номерний знак закритий сторонніми предметами, згідно ст. 36 КУпАП об`єднано постанови, так як водій не виконав вимоги регулювальника, було подано сигнал вправо на що водій категорично відмовився, чим порушив п.8.3 ПДР, чим порушив ч.2 ст.122 КУпАП, чим порушив п.2.9 в ПДР, чим порушив ч.1 ст.121-3 КУпАП., та було прийнято рішення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 1190 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 121-3 ч.1 КУпАП відповідальність настає за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Відповідно до п.2.9 (в) ПДР України - водієві забороняється:

в) керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:

не належить цьому засобу;

не відповідає вимогам стандартів;

закріплений не в установленому для цього місці;

закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;

неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

У відповідності до вимог ст. 242 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно ст.9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стеттею 280 КУпАП передбачено орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із дослідженого судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який доданий представником відповідача до відзиву на позов, убачається, щодержавний номерний знак НОМЕР_1 транспортного засобу Infiniti QX-60 проглядається чітко, номерний знак не забруднений, його розміри, форма, позначення, колір і розміщення не змінені.

Передній номерний знак додатково закріплений стяжкамии по бокам, які не перекривають та не закривають символи номерного знаку, їх характер та розміщення ніяк не впливають на можливість визначити символи номерного знака.

Разом з тим, відповідальність наступає за такі дії щодо номерного знаку (закритий іншими предметами, забруднений) що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів

Таким чином, суд вважає, що наданий відповідачем відеозапис не доводить факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а навпаки спростовує їх, інших належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем вказаного вище адміністративного правопорушення, суду стороною відповідача не надано.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач не визнає свою вину в інкримінованому правопорушенні, однак інспектор 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Мосензов В.Є., приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 121-3 ч.1 КУпАП не врахував вищевказані вимоги закону та не навів доказів, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Виходячи із вищезазначених норм КУпАП, інспектор поліції повинен був з`ясувати і розглянути в сукупності всі докази у справі, повинен надати їм відповідну оцінку або спростувати, керуючись ст.ст. 245, 252 КУпАП. Проте вказаних вимог поліцейським не дотримано.

Згідно ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 7 КУпАП).

Частина 1 ст. 9 КУпАП, визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення та спростовували викладене позивачем, приймаючи до уваги приписи ч. 2 ст. 77 КАС України, суд вважає, що постанова серія ЕНА №5412878 від 06.08.2025 по справі про адміністративне правопорушення , в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.121-3 ч.1 КупАП підлягає скасуванню, а провадження в цій частині -закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопоорушення.

Особливості провадження судами у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст. 286 КАС України. Так, ч. 3 цієї статті визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки ОСОБА_1 відповідно до постанои серія ЕНА №5412878 від 06.08.2025 також було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2ст.122 КупАП, однак з врахуванням ст.36 цього кодексу остаточне стягнення було застосовано за більш суворою статтею у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн., тобто ст.121-3 ч.1 КУпАП, за якою провадження судом закривається, то наразі слід також змінити стягнення за постановою на штраф в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., як передбачено ст.122ч.2 КУпАП.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Тобто, якщо відповідачем у справі виступала посадова чи службова особа, то судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, в якому працює ця особа. При цьому залучення такого суб`єкта владних повноважень до участі у справі в якості окремого учасника не вимагається.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вирішуючи по суті питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що у відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КАС України ці видатки належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилом ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАСУ).

Відповідно до ч.3 ст.134 КАСУ для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на приписи ст.8 Конституції України, п.9 ч.3 ст.2, ч.4 ст.134, ч.5 ст.134, ч.6 ст.134, ч.9 ст.139 КАС України, зміст складових елементів верховенства права та неприпустимість зловживання правами суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; 5) пов`язаністю витрат з розглядом справи (тобто об"єктивною і неминучою вимушеністю); 6) обґрунтованістю розміру витрат та пропорційністю розміру витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 7) поведінкою сторони під час розгляду справи; 8) причиною виникнення спору; 9) результатом вирішення справи.

При цьому, з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України суд вважає за необхідне взяти до уваги правову позицію постанови Верховного Суду від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 (адміністративне провадження №К/9901/365/19), де указано, що за положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним за параметрами, зокрема, складності справи, витраченого адвокатом часу, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказані висновки також наведені у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 року по справі 810/3806/18, по справі №1740/2428/18 від 24 березня 2020 року, по справі №320/3271/19 від 07 травня 2020 року.

Отже, у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним за параметрами, зокрема, складності справи, витраченого адвокатом часу, значення спору для сторони тощо.

Аналогічний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 22.06.2022р. по справі №380/3142/20.

Звідси слідує, що у силу п.9 ч.3 ст.2 та ч.5 ст.242 КАС України досягнення між учасниками суспільних відносин згоди з приводу фіксованого розміру гонорару адвоката за представництво інтересів у суді не призводить до безумовного правового наслідку у вигляді відшкодування повної суми цього гонорару поза межами критеріїв ч.4 ст.134, ч.5 ст.134, ч.6 ст.134, ч.9 ст.139 КАС України.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано суду: копію договору про надання правничої допомоги № 12/08/2025 від 12.08.2025; к. ордеру; к. свідоцтва адвоката Ключника О.М.; к. акту №01 приймання передачі робіт (послуг) з правничої допомоги від 13.08.2025.

Згідно наданих документів вбачається, що 12.08.2025 року між адвокатом Ключником О.М. та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги № 12/08/2025.

13.08.2025 Адвокатом надано Клієнту Акт №01 приймання передачі робіт (послуг) з правничої допомоги від 13.08.2025, який підписаний сторонами, відповідно до якого надані наступні послуги: надання консультацій Скребцю О.М. з юридичних питань: 1 год. 2000 грн.; підготовка та складання адвокатом в інтересах ОСОБА_1 позовної щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення: 4 год. - 8000 грн. Підлягає сплаті за цим актом 10 000 грн., які повинні бути сплачені ОСОБА_1 адвокату Ключнику О.М.

Вирішуючи питання щодо співмірності заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зважає, що даний спір за жодними ознаками не може бути визнаний складним, причина виникнення спору та предмет спору об`єктивно не вимагали вжиття будь-яких додаткових зусиль для з`ясування обставин фактичної дійсності та вивчення змісту належних норм права.

Відтак, суд доходить до переконання про те, що обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт є неспівмірним з категорією складності справи.

Враховуючи викладене, надані до матеріалів справи документи та заперечення відповідача щодо відшкодуванням витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку справедливим і співмірним відшкодуванням витрат заявника на професійну правничу допомогу буде сума у розмірі 5 000 грн.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 134, 139, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову, винесену інспектором 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Мосензовим Віктором Євгеновичем, серія ЕНА №5412878 від 06.08.2025 року по справі про адміністративне правопорушення в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн. - скасувати, а провадження в цій частині - закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Змінити стягнення за постановою серія ЕНА №5412878 від 06.08.2025 року на штраф в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., за адміністративне правопрушення, передбачене ст.122ч.2 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користьОСОБА_1 , витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користьОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про сторони:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Департамент патрульної поліції (місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3, ).

Суддя: О.А. Саркісян