Справа № 420/16936/25
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/16936/25

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,

повний текст судового рішення

складено 26.06.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,

при секретарі Пальоній І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі ВДВС), третя особа: ОСОБА_1 , та просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС Чумаченко Ю.С. від 13 травня 2025 року ВП №76436012 про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 1700 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, третя особа по справі подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.10.2020 року рішенням Приморського районного суду міста Одеси у справі №522/3776/17 зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом приведення у первинний стан самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 , відповідно до проектної документації будинку.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.01.2023 рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 жовтня 2020 року в частині зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом приведення у первинний стан самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 та приміщення горища, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до проектної документації будинку, стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 76070,00 гривень, стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 залишено без задоволення.

24.01.2023 року Приморським районним судом міста Одеси видано виконавчий лист №522/3776/17. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 25.01.2026 року.

01.11.2024 року старшим державним виконавцем ВДВС Чумаченком Ю.С. розглянута заява про примусове виконання виконавчого листа №522/3776/17, виданого 22.03.2023 року Приморським районним судом м.Одеси, постановлено про відкриття виконавчого провадження №76436012.

Пунктом 2 боржника повідомлено про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Пунктом 3 стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 16000 грн.

У позовній заяві, позивач зазначив, що ухвалюючи рішення судом визначено спосіб виконання рішення суду: приведення у первинний стан самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 , відповідно до проектної документації будинку. Отже, для виконання рішення суду у спосіб та порядку, визначеному законодавством, позивачу необхідно отримати проектну документацію будинку. З цією метою представником позивача здійснювалися певні заходи, спрямовані на виконання рішення суду, шляхом звернення із запитом до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 26.12.2024 року щодо надання технічної документації.

Листом від 06.01.2025 року №01-19/3190(24) повідомлено, що згідно з інформацією, отриманою від КП «ЖКС «Порто-Франківський», зазначена будівля перебуває на обслуговуванні дільниці №1 КП «ЖКС «Порто-Франківський».

21.02.2025 року позивач звернувся до КП «ЖКС «Порто-Франківський» щодо надання технічної документації, проте листом від 25.02.2025 року №411/11 повідомлено про відсутність на підприємстві проектної документації так, як будинок забудови до 1917 року.

24.03.2025 року позивач звернувся до КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради щодо надання технічної документації, проте листом від 02.04.2025 року №1657/03.01-12 повідомлено, що станом на 02.04.2025 року в архівних матеріалах, наявних у КП «БТІ» ОМP, відсутня проектна документація на об`єкт нерухомого майна за адресою: м.Одеса, Олександрівський проспект, №4, тому надати запитувані копії підприємством не вбачається можливим. Також повідомлено, що в матеріалах інвентаризаційної справи на вказаний об`єкт нерухомості наявні матеріали технічної інвентаризації.

Всі вище перелічені запити та відповідні відповіді були надані до ВДВС, що підтверджується наданими копіями матеріалів ВП №76436012.

13.05.2025 року старшим державним виконавцем ВДВС Чумаченком Ю.С. складено акт державного виконавця, яким встановлено наступне: «Державним виконавцем було здійснено вихід за адресою, зазначеною в виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_4 . Приміщення за зазначеною адресою зачинене, встановити факт виконання рішення не вдалось».

13.05.2025 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Чумаченка Ю.С. у межах ВП №7643012 при примусовому виконанні виконавчого листа №522/3776/17, виданого 22.03.2023 року Приморським районним судом м.Одеси, за невиконання виконавчого документа накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь держави у розмірі 1700,00 грн.

Вважаючи вказану постанову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача вчинялись заходи, спрямовані на виконання рішення суду, шляхом звернення із запитом до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, КП «ЖКС «Порто-Франківський» та КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради щодо надання технічної документації з наданням відповідних відповідей.

Також суд зазначив, що спірна постанова містить лише висновки адміністративного органу. Інші відомості, зазначення яких є обов`язковим згідно з частиною 3 статті 72 Закону України «Про адміністративну процедуру», відсутні. Зокрема у рішенні відсутні посилання на докази, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу, встановлені відповідачем фактичні обставини та їх детальна правова оцінка. Наведені недоліки оскаржуваного рішення у своїй сукупності не дають можливість позивачу правильно його зрозуміти та належним чином реалізувати своє право на оскарження цього адміністративного акта.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1,2 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини 3 статті 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно ч.5 ст.26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до абз.1 ч.6 ст.26 вказаного Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За правилами ч.1 ст.63 цього ж Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Водночас, у відповідності до ч.ч.2, 3 ст.63 Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.75 вказаного Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Тобто, даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом/наказом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження». Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 640/11833/19.

Як вбачається з матеріалів справи, судове рішення у справі №522/3776/17 набрало законної сили 24.01.2023 року. Вказане рішення зобов`язувало боржника привести квартиру та горище у первинний стан.

Тобто, з цього моменту боржник був зобов`язаний розпочати дії для його виконання. Однак, за період, що минув (більше двох років), боржник не вчинив жодних дій для фактичного виконання рішення, окрім направлення запитів.

На переконання апеляційного суду, відсутність будь-яких дій з боку боржника щодо демонтажу незаконно реконструйованих елементів є достатньою підставою для висновку про невиконання. Жодних документів, що підтверджують неможливість виконання рішення або існування об`єктивних перешкод, які б завадили йому виконати рішення суду позивачем не було надано ані до виконавчої служби, ані до суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що накладення ВДВС штрафу на позивача є правомірним, обґрунтованим та необхідним заходом примусового виконання судового рішення. Таких захід спрямований на забезпечення поваги до судових рішень, а також на стимулювання боржника до фактичного виконання свого обов`язку, який він свідомо ігнорував протягом значного часу.

Щодо доводів позивача, що судом був визначений спосіб виконання рішення суду: приведення у первинний стан самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 , відповідно до проектної документації будинку, який неможливо здійснити за відсутності проектної документації, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачем вчинялись будь-які дії щодо звернення до суду з заявами про роз`яснення судового рішення або зміну чи встановлення способу його виконання.

Резюмуючи усе вищевикладене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана постанова державного виконавця про накладення на ОСОБА_2 штрафних санкцій за невиконання судового рішення є обґрунтованою та не підлягає скасуванню, а зворотний висновок суду 1-ї інстанції є помилковим.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чумаченка Юрія Сергійовича від 13 травня 2025 року ВП №76436012 про накладення ОСОБА_2 штрафу в розмірі 1700 грн. залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький