Справа № 522/20756/24-Е
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/129/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря Сафтюк-Панько Б.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 017027 від 31.10.2024 року про примусове повернення в країну походження громадянки ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.10.2024 р. Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області було прийнято Рішення № 017027 про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Зазначене Рішення № 017027 позивач вважає протиправним та підлягає скасуванню, воно є таким, що прийнято не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, оскільки позивачу не було роз`яснено її права, в тому числі на перекладача і правову допомогу і вона не змогла нею скористатись. При цьому, працівник міграційного органу формально ставився до з`ясування обставин справи. Клопотання про розгляд справи без її участі, яке зазначено в протоколі друкованим способом, позивач не заявляла.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду з повідомленням (викликом) сторін. 20 грудня 2024 року від Головного управління ДМС України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечував проти задоволення адміністративного позову та вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивач порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства шляхом перевищення встановленого строку перебування в Україні більше як на 30 днів. Тобто, позивач перебуває на території України незаконно та не вчинила спроби для легалізації свого становища.

Враховуючи викладене, рішення № 017027 про примусове повернення в країну походження або третьої країни від 31.10.2024 прийнято правомірно та з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства.

У судовому засіданні представник позивача не з`явився, поданий позов підтримав, наполягаючи на його задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на відсутність підстав для цього, в тому числі викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом з`ясовано, що позивач ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам, про що свідчить паспорт № НОМЕР_1 з терміном дії до 21.09.2033 року.

В подальшому, 31.10.2024 року співробітниками Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області спільно з співробітниками ГВКР Управління СБУ в Одеській області, під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант», по вул. Михайла Грушевського, 39/1 у м. Одеса, виявлено громадянку Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства шляхом перевищення встановленого строку перебування в Україні більше як на 30 днів, у зв`язку з чим, останню запрошено до приміщення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 33.

В результаті проведеної перевірки наявних документів, відібраних пояснень, відповідачем встановлено, що за інформацією з Інтегрованої міжвідомчої інформаційної телекомунікаційної системи щодо контролю осіб транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибула на територію України 23.07.2024, легально, через КПП «Подільськ» по паспортному документу громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам для виїзду за кордон на її ім`я, номеру НОМЕР_2 , терміном дії з 21.09.2023 р. по 21.09.2033 р.

Громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Постійного місця проживання та законного джерела існування, у останньої не має.

Громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 23.07.2024 по теперішній час, з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області не зверталася, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

Таким чином, позивач громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) починаючи з 21.10.2024 по 31.10.2024, не вчинила жодних спроб для легалізації власного становища.

Згідно з вимогами п. 2 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до діючого законодавства України, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ.

Процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (далі - Порядок).

Положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Станом на 31.10.2024 позивач громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України перебуває незаконно.

Так, за порушення ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні законодавства про правовий статус іноземців, тобто перевищення встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, 31.10.2024 стосовно громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії та номеру ПР МОД 011558 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 31.10.2024 серії та номеру ПН МОД 011656 притягнута до адміністративної відповідальності в розмірі 5 100 гривень.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_4 станом на 01.11.2024 добровільно адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 гривень, сплачено, що підтверджується банківською квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки банку платника АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Положеннями ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений в ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасово проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

У відповідності до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій ст. 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 5-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить: в усіх інших випадках, визначених ст. 4 цього Закону , - один рік.

З матеріалів справи слідує, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області 31.10.2024 прийняте рішення № 017027 про примусове повернення в країну походження або третьої країни стосовно громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано останню покинути територію України у термін до 29.11.2024.

Позивач не погоджуючись з вказаними рішеннями, звернувся через представника до суду з даним позовом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що оскаржуване ним рішення прийнято безпідставно. При цьому, при винесенні оскаржуваного рішення було порушеного його право на захист та на перекладача.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI. Даний Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Приписами ст.9Закону України«Про правовийстатус іноземцівта осіб без громадянства» передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого Наказом МВС України від 20.07.2015 № 884 (далі - Наказ № 884) передбачено, що громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до частини першої статті 26Закону України«Про правовийстатус іноземцівта осіббез громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

Відповідно до ст. 31 Закону України«Про правовийстатус іноземцівта осіббез громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

З метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області 31.10.2024 прийнято рішення № 017027 про примусове повернення в країну походження або третьої країни стосовно громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з інформацією Інтегрованої міжвідомчої інформаційної телекомунікаційної системи щодо контролю осіб транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 12.12.2024 у визначений термін з території України не виїхала.

Як встановлено судом, позивач, прибувши на територію України по паспорту громадянина В`єтнаму для виїзду за кордон, порушив строки перебування іноземця на території України, тобто відсутні підстави, за яких примусове повернення не може бути застосоване.

В той же час, відповідно до перевірки по електронним базам даних ДМС (підсистеми «Облік іноземців та біженців», «БД реєстр» ЄІАС УМП та міжвідомча інформаційно-телекомунікаційна система «Аркан-ДМС»), будь-які відомості стосовно громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) - не виявлені.

Між тим, громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 23.07.2024 по 31.10.2024, тобто по день її виявлення з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області не зверталася.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що «…іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Враховуючи викладене, рішення № 017027 про примусове повернення в країну походження або третьої країни від 31.10.2024 прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства.

При цьому, посилання позивача щодо неможливості громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) реалізувати право на професійну допомогу не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки остання в адміністративному порядку не затримувалася, особисті речі у тому числі мобільний телефон у неї не відбиралися.

Слід зазначити, що згідно ст. 32 Конституції України, кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру правовідносин з іншими суб`єктами права. Конституційний припис ст. 59 Конституції України передбачає, що кожен має право на професійну правничу допомогу, кожен є вільним у виборі захисника свої прав. Зазначена стаття за свої змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, що неодноразово відображалася у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі ABUHMAID v. UKRAINE (заява №31183/13) від 12.01.17р., необхідно наголосити, що держави користуються певною свободою розсуду, коли йде мова про встановлення умов потрапляння іноземців на її територію та їх проживання там (див. Osman v. Denmark, no. 38058/09, § 54, 14 червня 2011), і відсутні підстави для висновку про те, що відповідні умови в Україні очевидно необґрунтовані або свавільні. З цього приводу Суд зазначає, що Конвенція не гарантує право іноземців потрапити або мешкати у конкретній країні. Також нею не гарантуються право отримати певний вид дозволу на проживання (див. Aristimuno Mendizabal v. France, no 51431/99, §§ 65-66, 17 січня 2006), п. 121, http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-170285).

Україна як держава зобов`язана забезпечити взяті на себе зобов`язання щодо запровадження обмежень на в`їзд іноземців на її територію виключно з тих підстав і в тому порядку, які передбачені законодавством України.

Оцінюючи в сукупності вищевказані документи, суд вважає, що позивачем не представлено беззаперечних доказів того, що в разі повернення до країни свого походження його життю або свободі загрожуватиме небезпека через наявність політичних переконань та/або іншої діяльності.

Сукупність вказаних обставин в їх нерозривному зв`язку вказує на те, що визначені законом перешкоди для прийняття відповідачем спірного рішення про примусове повернення позивача не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду.

Окрім того, позивач, вчинивши усі передбачені законом дії, має змогу повернутися на територію України, так як оскаржуваним рішенням не заборонено останньому в`їзд на її територію.

Отже, позивач знаходиться на території України нелегально, що є порушенням з боку позивача законодавства про правовий статус іноземців, що відповідно було підставою для прийняття відповідачем рішення про примусове повернення позивача до країни походження.

Між тим, посилання представника позивача не спростовують факт незаконного перебування позивача на території України.

Відтак, суд приходить до висновку, що дії відповідача під час прийняття оскаржуваного рішення є правомірними, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України і законами України, в тому числі й положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому правові підстави щодо скасування рішення про примусове повернення відсутні.

Додатково суд наголошує, що відповідно до позиції УВКБ ООН щодо України від березня 2022 року, останній не вважає Україну безпечною країною походження і рекомендує направляти іноземців, які проживали на території країни і не встигли подати заяви про надання міжнародного захисту для проходження національної процедури надання захисту в третій безпечній країні.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

За таких обставин, враховуючи викладені вище норми чинного законодавства України та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про недостатню обґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.72,74,77,90,268-271,288 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його складання повного тексту.

Суддя: