Справа № 460/13032/25
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2025 року м. Рівне №460/13032/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області
доВараської міської ради Рівненської області
про визнання протиправними та скасування рішень, -
В С Т А Н О В И В:

Вараська міська військова адміністрація Вараського району Рівненської області (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Вараської міської ради Рівненської області (далі - відповідач) про:

визнання протиправним та скасування рішення Вараської міської ради від 23.07.2025 року №2434-РР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється»;

визнання протиправним та скасування рішення Вараської міської ради від 23.07.2025 року №2435-РР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється».

Ухвалою суду від 01.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №460/13032/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з позовною заявою вимоги Вараської міської військової адміністрації Рівненської області ґрунтуються на тому, що згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 №64 в Україні введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє на даний час. Відповідно до пункту 19 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються: правовий режим воєнного і надзвичайного стану, зон надзвичайної екологічної ситуації. Таким Законом є Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року, який визначає зміст правового режиму воєнного стану, як особливого правового режиму та визначає повноваження військових адміністрацій (частина 1 статті 1 Закону «Про правовий режим воєнного стану). Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють в частині, що не суперечить цьому Закону. Закон «Про місцеве самоврядування в Україні» було прийнято 21.05.1997, тобто, як випливає із аналізу частини 1 статті 28 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», його норми діють в тій частині, що не суперечать нормам Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про правовий режим воєнного стану». Військові адміністрації населених пунктів здійснюють повноваження відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з них визначено 47 повноважень та делеговані повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законами України. Відповідно до пункту 26 частини 2 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» до повноважень військових адміністрацій населених пунктів відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (крім вирішення питань відчуження з комунальної власності земельних ділянок та надання таких земельних ділянок в оренду на строк понад один рік). Із вищезазначеного вбачається, що утворення військової адміністрації населеного пункту тимчасово обмежує реалізацію місцевого самоврядування, оскільки з моменту її утворення до військової адміністрації переходять окремі повноваження органів місцевого самоврядування, визначені частиною 2 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», серед яких і вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Військова адміністрація населеного пункту утворюється як юридична особа та набуває відповідних прав з моменту її утворення, в той час як орган місцевого самоврядування як суб`єкт владних повноважень та як юридична особа не припиняється, а змінюється обсяг рішень та дій, які вони можуть вчиняти. Отже, з моменту утворення військової адміністрації населеного пункту їхні повноваження обмежені частиною 2 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Норми Закону України «Про правовий режим воєнного стану» є спеціальними відносно норм актів такої ж юридичної сили всіх інших актів, що за ієрархією є рівними або нижчі за статусом закону. Нормативний акт, який би обмежував повноваження військової адміністрації щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (пункт 26 частина 2 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану) - відсутній. Разом з тим, начальник військової адміністрації видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (пункт 8 частина 7 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».) Позивач повідомляє суд, що саме на виконання повноважень, визначених частиною другою статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», начальником Вараської МВА було прийнято Наказ №128 від 05.05.2025 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», Наказ №135 від 07.05.2025 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється». Зазначені накази були погоджені начальником відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Вараської міської ради (жодних зауважень чи пропозицій з приводу змісту наказів на адресу Вараської МВА не надходило). До того ж, на адресу Вараської міської військової адміністрації 17.02.2025 року офіційно надійшли клопотання від ОСОБА_1 із доданими до них проектами землеустрою, на підставі яких і були прийняті вищезазначені Накази начальником Вараської МВА. Також акцентує увагу суду на те, що клопотання були направлені за належністю до Вараської МВА на підставі рішення Вараської міської ради від 07.08.2024 №2385-РР-VIII «Про затвердження Переліку адміністративних послуг, що надаються через відділ «Центр надання адміністративних послуг» департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради і його віддалених робочих місць», яким було затверджено Перелік адміністративних послуг, що надаються через відділ «Центр надання адміністративних послуг» департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради у місті Вараш, згідно з додатком 1 (№7100-ПЕ-84). Даним рішенням, яке станом на сьогоднішній день є чинним, чітко визначено перелік послуг з питань регулювання земельних відносин (пункт 26 частини 2 статті 15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"), які уповноважена надавати Вараська МВА, зокрема і щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється. При цьому, всупереч прийнятим наказам начальником Вараської МВА, які були офіційно направлені міському голові м.Вараш Олександру МЕНЗУЛУ та відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Вараської міської ради, та рішенню Вараської міської ради №2385-РР-VIII , на пленарному засіданні Вараської міської ради 23.07.2025 року було незаконно прийнято рішення №2434-РР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», №2435-РР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється». Отже, жодних правових підстав у міського голови м.Вараш виносити на розгляд Вараської міської ради питання, які фактично дублюють вже прийняті накази начальника Вараської МВА в межах наданих повноважень відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» відсутні, а як наслідок, прийняті рішення поза межами компетенції на період дії правового режиму воєнного стану, у зв`язку з утворенням на території Вараської МТГ військової адміністрації населеного пункту (Вараської МВА), є безумовно протиправними, такими, що порушують права та інтереси державного органу, утвореного Указом Президента від 20 лютого №82/2024. Враховуючи вищенаведене, оскаржувані рішення, прийняті відповідачем поза межами його компетенції та суперечить вимогам Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а тому мають бути визнані судом протиправними та скасованими, оскільки грубо порушують право Вараської міської військової адміністрації на реалізацію повноважень, визначених частиною 2 статті 15 зазначеного Закону. Відтак, не погоджуючись із зазначеними рішеннями органу місцевого самоврядування позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач, у строк встановлений судом, подав відзив на позов у якому позовні вимоги заперечив та просив у їх задоволенні відмовити повністю та вказав, що загальні засади діяльності органів місцевого самоврядування урегульовано Конституцією України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280-97/ВР). Статтею 19 Конституції України унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Конституцією України та Законом №280-97/ВР визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 2 Закону №280-97/ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Згідно ч. 3 ст. 24 Закону №280-97/ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Відповідно до статті 25 Закону №280-97/ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. У відповідності до п.34 ч.1 ст.26 Закону №280-97/ВР виключною компетенцією міської ради є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно з частиною 1 статті 46 Закону №280-97/ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Частиною 1 статті 59 Закону №280-97/ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Стаття 144 Конституції України зазначає, що рішення органів місцевого самоврядування є обов`язковими для виконання на всій території України. Водночас, частиною 10 статті 59 цього Закону №280-97/ВР передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. ОСОБА_1 17.02.2025 року подав до Вараської міської ради через Відділ «Центр надання адміністративних послуг» Департаменту соціального захисту та гідності Виконавчого комітету Вараської міської ради два клопотання відносно двох земельних ділянок, що перебувають у його приватній власності (кадастровий номер :01:001:0047, площа 015 га, адреса: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер :01:001:0208, площа 01 га, адреса: АДРЕСА_1 ) про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється. Розглянувши клопотання громадянина ОСОБА_1 від 17.02.2025 року, подану документацію із землеустрою, розроблену сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_2 , керуючись статтями 12, 20, 186, 206, пунктом 23 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, пунктом 34 частини першої статті 26, частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Регламентом Вараської міської ради восьмого скликання, затвердженого рішенням Вараської міської ради від 10.11.2020 №5 «Про Регламент Вараської міської ради восьмого скликання» (далі Регламент), відповідачем підготовлено два проекти рішень: №3290-ПРР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», №3291-ПРР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», що зареєстровані 25.02.2025 року, для подальшого розгляду та затвердження на сесії міської ради. Вищевказані проекти було підготовлено відповідно до Закону №280-97/ВР та Регламенту. Оскаржувані проекти рішень погоджено у порядку, встановленому частинами 8 та 12 статті 27 Регламенту: «…8.Проєкт рішення перед його реєстрацією та оприлюдненням проходить візування у: 8.1. секретаря Ради; 8.2. заступника міського голови, відповідно до розподілу обов`язків; 8.3 керівника виконавчого органу чи інших посадових осіб, до компетенції яких належить дане питання; 8.4. юридичному відділі…. …12. Візування проекту рішення є обов`язковим. При наявності, у того хто візує зауважень і пропозицій, вони викладаються на окремому аркуші, який зберігається разом з проектом рішення….». На дотримання вимог ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» два проекти рішень: №3290-ПРР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», №3291-ПРР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», що зареєстровані 25.02.2025 року, оприлюднені на офіційному вебсайті Вараської міської ради міської ради 25.02.2025 року, тобто не менше, ніж за 10 днів до розгляду. Частиною 4 статті 42 Закону №280-97/ВР визначено повноваження міського голови. Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 42 Закону №280-97/ВР міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради. Відповідно до норм ст.46 Закону №280-97/ВР сесії ради скликаються: сільської, селищної, міської відповідно сільським, селищним, міським головою; районної у місті, районної, обласної головою відповідної ради. Вищевказані проекти рішень було включено до попереднього порядку денного відповідно такими розпорядженнями міського голови: розпорядженням міського голови від 01.04.2025 №56-Род-25-2100 «Про скликання позачергової сесії Вараської міської ради восьмого скликання», розпорядженням міського голови від 07.05.2025 №85-Род-25-2100 «Про скликання п`ятдесятої сесії Вараської міської ради восьмого скликання» розпорядженням міського голови від 11.07.2025 №128-Род-25-2100 «Про скликання п`ятдесятої сесії Вараської міської ради восьмого скликання». Тобто міський голова м.Вараш ОСОБА_3 неодноразово включав проекти оскаржуваних рішень до порядку денного сесій міської ради, які з суб`єктивних причин не відбувалися. Відповідно до розпорядженням міського голови від 11.07.2025 №128-Род-25-2100 міський голова м.Вараш вирішив: провести пленарне засідання п`ятдесятої сесії Вараської міської ради восьмого скликання 23 липня 2025 року о 09 годині 00 хвилин у великій залі засідань Вараської міської ради (м.Вараш, мкрн.Незалежності, 1). Цим же розпорядженням викладено попередній порядок денний засідання п`ятдесятої сесії Вараської міської ради. Проекти рішень ради №3290-ПРР-VIII від 25.02.2025 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», №3291-ПРР-VIII від 25.02.2025 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється» було включено до порядку денного п`ятдесятої сесії Вараської міської ради, перше пленарне засідання, якої відбулося 23.07.2025 року. Вищевказані проекти було розглянуто на першому пленарному засіданні п`ятдесятої сесії та з дотриманням норм статті 40 Регламенту були підтриманні необхідною кількістю голосів, а відтак є такими, що прийняті. Після ухвалення на сесії міської ради, вищевказані рішення було зареєстровано відповідно за номерами 2434-РР-VIII та 2435-РР-VIII. Вараська міська рада вважає, що при підготовці та ухваленні рішень Вараської міської ради Відповідачем було дотримано норм чинного законодавства, зокрема Закону №280-97/ВР, Земельного кодексу України (далі ЗК України), а також Регламенту Вараської міської ради восьмого скликання, а відтак оскаржувані рішення є законними та такими, що не підлягають скасуванню. Стосовно аргументів позивача щодо відсутності повноважень відповідача на розгляд земельних питань під час дії воєнного стану повідомляє, що Указом Президента України від 20.02.2024 за № 82/2024 «Про утворення військової адміністрації» утворено Вараську МВА. Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації населених пунктів утворюються в межах територій територіальних громад, у яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи, та/або сільські, селищні, міські голови не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, а також в інших випадках, передбачених цим Законом. З преамбули Указу Президента України від 20.02.2024 за № 82/2024 «Про утворення військової адміністрації» підстави утворення Вараської МВА встановити не можливо. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначений конституційний обов`язок поширюється і на військові адміністрації населених пунктів як тимчасові органи державної влади. Як вбачається з листа Департаменту юридичного забезпечення Міністерства оборони України від 12.06.2024 №220/17/вихЗВГ/70, Міністерству оборони України не відома інформація щодо нездійснення котримось із ОМС на території Вараської МТГ, покладених на нього повноважень. Рівненською обласною військовою адміністрацією (далі Рівненська ОВА) листом від 21.11.2024 №вих-11446/0/01-72/24 у відповідь на запит про надання копії подання Рівненської ОВА щодо утворення Вараської МВА повідомлено позивача про те, що відповідно до норм частини 3 статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації населених пунктів можуть створюватися не з підстав невиконання органами місцевого самоврядування повноважень, а в інших випадках, передбачених Законом України «Про правовий режим воєнного стану», зокрема, для запровадження і здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури. Перелік повноважень військових адміністрацій населених пунктів визначений частиною 2 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Однак чіткого механізму та правових підстав їх виконання, за умови функціонування органів місцевого самоврядування, законами України не визначено. Натомість, частина 1 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» містить лише відсильні норми до інших законів України: «…Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом…» Норми частини 2 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» частково дублюють власні повноваження органів місцевого самоврядування, передбачені статтями 26 32, 34, 361, 38 Закону №280-97/ВР та передбачають виконання військовими адміністраціями населених пунктів делегованих повноважень органів виконавчої влади, що надані органам місцевого самоврядування законами України. Виключний перелік заходів правового режиму воєнного стану, які можуть бути запроваджені згідно з Законом України «Про правовий режим воєнного стану», перелічені у статті 8, і не підлягає розширеному тлумаченню. Відповідно до пункту 3 Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Втім вказані норми Конституції України стосуються виключно прав та свобод людини та громадянина, однак не стосуються органів місцевого самоврядування. Отже, стаття 8 не передбачає такого заходу правового режиму воєнного стану як обмеження реалізації повноважень місцевого самоврядування. Більше того, абзац перший статті 8 прямо визначає органи місцевого самоврядування як одного з суб`єктів здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі залучення таких органів військовим командуванням. Частиною 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України. Таким чином, у разі дублювання, тобто закріплення за відповідними військовими адміністраціями населених пунктів повноважень, віднесених Конституцією і законами України до відання органів місцевого самоврядування, приймати відповідні рішення, за умови функціонування повноцінного місцевого самоврядування на відповідній території, повинні органи місцевого самоврядування: міські ради та їх виконавчі органи, міський голова. Вважає, що Вараська МВА уповноважена виконувати лише повноваження із запровадження і здійснення заходів правового режиму воєнного стану на території Вараської міської територіальної громади, вичерпний перелік яких визначено статтею 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Зважаючи на норми частини 1 статті 15 Закону №280-97/ ВР, враховуючи відсутність у військових адміністрацій повноважень органів місцевого самоврядування до прийняття відповідної постанови Верховної Ради України, військові адміністрації населених пунктів з моменту їх утворення повинні здійснювати свої повноваження в порядку, встановленому для місцевих державних адміністрацій, а не органів місцевого самоврядування. У позовній заяві Вараська МВА погоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду: «…Конституційний Суд України у підпункті 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 08 вересня 2016 року № 6-рп/2016 констатував, що пряма дія норм Конституції України означає, що ці норми застосовуються безпосередньо. Законами України та іншими нормативно-правовими актами можна лише розвивати конституційні норми, а не змінювати їх зміст. Закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються лише у частині, що не суперечить Конституції України…». Вараська МВА, посилаючись на дану постанову, зазначає в позовній заяві: «…Закон України «Про правовий режим воєнного стану» не змінює змісту конституційної норми статті 143 на яку у своїй касаційній скарзі посилається ВМР в обґрунтування порушених прав та інтересів, а розвиває цю норму, конкретизує та деталізує з огляду на введений воєнний стан, як особливий правовий режим… Верховна Рада України, шляхом прийняття Закону України «Про правовий режим воєнного стану» деталізувала та конкретизувала повноваження військової адміністрації населеного пункту у разі її створення…» При цьому, Вараська МВА не заперечує той факт, що вона як орган утворена не територіальною громадою, а Президентом України, а також є не є органом місцевого самоврядування, а є тимчасовим державним органом. Стаття 143 Конституції України імперативно передбачає, що визначений у ній перелік повноважень здійснюють виключно територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування. Такими органами стаття 140 Конституції України визначає сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Отже, обмеження повноважень діючих органів місцевого самоврядування, які прямо закріплені в статті 143 Конституції України та розкривають зміст статті 7 Конституції України щодо гарантій місцевого самоврядування, не можуть бути передані іншому державному органу, а у разі, якщо Законом України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено інше то він є таким, що змінює дані норми, а не конкретизує, тому не підлягає застосуванню не залежно від визнання або невизнання його неконституційним. Твердження Вараської МВА щодо конкретизації Верховною Радою України повноважень військових адміністрацій населених пунктів мало б право на існування та не суперечило б здоровому глузду, якби нормами Конституції України були передбачені такі органи. Натомість, ні одна норма Основного Закону України не містить бодай згадки про такі органи та про можливість наділення їх повноваженнями органів місцевого самоврядування. Враховуючи норми КАС України, право на оскарження рішень органів місцевого самоврядування мають всі особи, щодо яких застосовано відповідне рішення, а також особи, які є суб`єктами правовідносин, де застосовуються прийняті органами місцевого самоврядування акти, в разі якщо є підстави вважати, що порушені їх права, свободи або законні інтереси. Враховуючи те, що оскаржувані рішення стосуються земельних ділянок приватної власності, не вбачається порушення прав територіальної громади, що передбачено законодавством як підставу для оскарження рішень органів місцевого самоврядування. Щодо повноважень військової адміністрації населеного пункту в галузі земельних відносин, звертаємо увагу на таке. Відповідно до пункту 23 розділу Х ЗК України до внесення до Державного земельного кадастру відомостей про функціональні зони зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Рішення про зміну цільового призначення земельних ділянок у таких випадках приймається щодо:- земельних ділянок, розпорядження якими здійснюють Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу;- земельних ділянок приватної власності - сільськими, селищними, міськими радами, на території яких розташована відповідна земельна ділянка. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що передбачає зміну цільового призначення земельної ділянки приватної власності, розробляється без надання дозволу на його розроблення. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що передбачає зміну цільового призначення земельної ділянки, затверджується органом, що приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки. Із зазначеного вбачається, що виключно сільськими, селищними, міськими радами, на території яких розташована відповідна земельна ділянка, затверджується проект землеустрою щодо зміну цільового призначення земельної ділянки приватної власності. Тобто, твердження Позивача про те, що при ухваленні оскаржуваних рішень Вараською міською радою було порушено права та законні інтереси саме Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області не знаходить свого підтвердження. Крім того зазначає, що затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення відбувається за правилами норм пункту 23 Розділу Х ЗК України. Однак в жодній нормі даного пункту не передбачено функцій щодо зміни цільового призначення земельних ділянок за рішеннями військових адміністрацій населених пунктів, не зважаючи навіть на те, що Розділ Х визначає «Перехідні положення». Із вищенаведеного вбачається, що при ухваленні рішення Вараської міської ради від 23.07.2025 №2434-РР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», рішення Вараської міської ради від 23.07.2025 №2435-РР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється» Вараська міська рада діяла в межах власних повноважень та з дотриманням процедури, а відтак оскаржувані рішення є законними.

Позивачем, у строк встановлений судом, було подано відповідь на відзив у якій зазначено, що жодних заперечень чи пояснень стосовно згаданого у позовній заяві рішення ВМР 07.08.2024 №2385-РР-VIII у відзиві не було надано, оскільки очевидно, що рішення Вараської міської ради від 07.08.2024 №2385-РР-VIII приймалось з урахуванням того, що на території Вараської МТГ утворена військова адміністрація населеного пункту, повноваження якої чітко визначені частиною 2 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», зокрема з урахуванням пункту 26 зазначеної частини. В іншому ж випадку - абсолютно незрозуміло на підставі якого нормативно-правового акту ВМР визначила своїм же рішенням від 07.08.2024 №2385-РР-VIII Вараську МВА суб`єктом, який уповноважений надавати цілу низку адміністративних послуг у сфері земельних відносин, зокрема і щодо затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється. Відтак, ВМР суперечить своєю позицією щодо виконання Вараською МВА повноважень нормам чинного законодавства, власним рішенням, зокрема рішенню від 07.08.2024 №2385-РР-VIII, а тому не мала жодних правових підстав приймати рішення з питань, які фактично дублюють вже прийняті накази начальника Вараської МВА в межах наданих повноважень згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Звертає увагу суду на те, що на підставі прийнятих начальником Вараської МВА Наказу №128 від 05.05.2025 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», Наказу №135 від 07.05.2025 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється» вже було змінено цільове призначення земельних ділянок та внесено відповідні відомості до Державного земельного кадастру. Щодо твердження відповідача про виключний перелік повноважень державного органу, утвореного Президентом України Вараської МВА. Позиція ВМР, викладена у відзиві, зводиться лише до двох наступних тез:- Накази, прийняті військовою адміністрацією населеного пункту, які не стосуються заходів правового режиму воєнного стану, є завідомо неправомірними та виданими з перевищенням повноважень Відповідача;- відсутність постанови Верховної Ради України про наділення начальника Вараської МВА повноваженнями відповідно до ст.10 Закону «Про правовий режим воєнного стану», прямо засвідчує незаконність та протиправність прийнятих управлінських рішень Вараською МВА та перевищення повноважень Вараської МВА. Сторона позивача не погоджується із таким трактуванням повноважень військових адміністрацій населеного пункту, зважаючи на те, що і до моменту прийняття Верховною Радою України постанови про передачу начальнику військової адміністрації населеного пункту повноважень відповідної ради згідно статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», військова адміністрація продовжує здійснювати повноваження в силу Закону. Жодні норми Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (зокрема частина 2 статті 15, яка визначає повноваження саме військових адміністрацій населених пунктів) неконституційними не визнавались, є чинними та підлягають застосуванню. Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про правовий режим воєнного стану». ВМР повністю ігнорує те, що на території Вараської міської територіальної громади, на виконання Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента від 20 лютого №82/2024 була утворена військова адміністрація населеного пункту, яка виконує повноваження, надані безпосередньо Законом України «Про правовий режим воєнного стану» ( редакція Закону чинна, жодні зміни які б зменшували обсяг повноважень військових адміністрацій населених пунктів відсутні). Вважає, що ВМР в рамках розгляду даної справи взагалі не може надавати оцінку законності дій Вараської МВА, з підстав начебто незаконного її утворення, оскільки ВМР зі змісту Указу Президента від 20 лютого 2024 року №82/2024 не може встановити підстави утворення Вараської МВА, тим самим ставить під сумнів утворення військових адміністрацій України населених пунктів без належних на те правових підстав. Відповідач переконаний, що якщо законами України не передбачено та не визначено механізму виконання військовими адміністраціями населених пунктів повноважень, які містить частина 2 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», за умови функціонування ОМС, то можна нівелювати норми вищезгаданого Закону. Військова адміністрація населеного пункту утворюється як юридична особа та набуває відповідних прав з моменту її утворення, в той час як орган місцевого самоврядування як суб`єкт владних повноважень та як юридична особа не припиняється, а змінюється лише обсяг рішень та дій, які вони можуть вчиняти, зважаючи на те, що обсяг повноважень військових адміністрацій населених пунктів визначено частиною 2 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Тобто, чинне законодавство України, зокрема і Закон України «Про правовий режим воєнного стану» передбачає одночасне функціонування і органу місцевого самоврядування, і військової адміністрації населеного пункту. Щодо порушених прав Вараської МВА, то відповідно до пункту 26 частини 2 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» до повноважень військових адміністрацій населених пунктів відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (крім вирішення питань відчуження з комунальної власності земельних ділянок та надання таких земельних ділянок в оренду на строк понад один рік). Начальник військової адміністрації видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (пункт 8 частина 7 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».) З цього слідує, що прийняття оскаржуваних рішень Вараською міською радою, які віднесені на період дії воєнного стану до повноважень Вараської міської військової адміністрації є завідомо неправомірно, відтак рішення прийняті не в межах компетенції повинні бути скасовані, з метою недопущення прийняття аналогічних рішень у майбутньому. Отже, жодних правових підстав у ВМР приймати рішення, які фактично дублюють вже прийняті накази начальника Вараської МВА в межах наданих повноважень відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» відсутні, а прийняті рішення поза межами компетенції, всупереч статті 19 Конституції України, вимогам Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на період дії правового режиму воєнного стану, у зв`язку з утворенням на території Вараської МТГ військової адміністрації населеного пункту, є безумовно протиправними, такими, що порушують права та інтереси державного органу, утвореного Указом Президента від 20 лютого №82/2024. Усі інші обставини зазначені у відзиві ґрунтуються на вільному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, а тому такі не підлягають детальної відповіді або спростування. Отже, враховуючи усе вищенаведене в своїй сукупності, рішення ВМР №2434-РР VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», №2435-РР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється» підлягають визнанню їх протиправними та скасуванню, оскільки останні прийняті поза межами компетенції ВМР на період дії воєнного стану, у зв`язку з утворенням Вараської МВА, повноваження якої визначені частиною другою статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Оскаржуваними рішеннями безумовно порушено право Вараської МВА на реалізацію повноважень, визначених нормами спеціального Закону України «Про правовий режим воєнного стану», зокрема пунктом 26 частини другої статті 15 зазначеного Закону.

Відповідачем, у строк встановлений судом, подано заперечення на відповідь на відзив, у яких Вараська міська рада Рівненської області, з підстав вказаних у відзиві на адміністративний позов, просить суд відхилити відповідь на відзив та вважаючи рішення №2434-РР VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється» та №2435-РР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється» правомірними, відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 08.08.2025 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в загальному провадженні з викликом сторін - відмовлено.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 17.02.2025 року подав до Вараської міської ради через Відділ «Центр надання адміністративних послуг» Департаменту соціального захисту та гідності Виконавчого комітету Вараської міської ради два клопотання відносно двох земельних ділянок, що перебувають у його приватній власності (кадастровий номер :01:001:0047, площа 015 га, адреса: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер :01:001:0208, площа 01 га, адреса: АДРЕСА_1 ) про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється.

Розглянувши клопотання громадянина ОСОБА_1 від 17.02.2025 року, подану документацію із землеустрою, розроблену сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_2 , керуючись статтями 12, 20, 186, 206, пунктом 23 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, пунктом 34 частини першої статті 26, частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Регламентом Вараської міської ради восьмого скликання, затвердженого рішенням Вараської міської ради від 10.11.2020 №5 «Про Регламент Вараської міської ради восьмого скликання» (далі Регламент), підготовлено два проекти рішень: №3290-ПРР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», №3291-ПРР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», що зареєстровані 25.02.2025 року, для подальшого розгляду та затвердження на сесії міської ради.

На дотримання вимог ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» два проекти рішень: №3290-ПРР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», №3291-ПРР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», що зареєстровані 25.02.2025 року, оприлюднені на офіційному вебсайті Вараської міської ради міської ради 25.02.2025 року.

Вищевказані проекти рішень було включено до попереднього порядку денного розпорядженнями міського голови: розпорядженням міського голови від 01.04.2025 №56-Род-25-2100 «Про скликання позачергової сесії Вараської міської ради восьмого скликання»; розпорядженням міського голови від 07.05.2025 №85-Род-25-2100 «Про скликання п`ятдесятої сесії Вараської міської ради восьмого скликання».

Відповідно до розпорядженням міського голови від 11.07.2025 №128-Род-25-2100 міський голова м. Вараш вирішив: провести пленарне засідання п`ятдесятої сесії Вараської міської ради восьмого скликання 23 липня 2025 року о 09 годині 00 хвилин у великій залі засідань Вараської міської ради (м.Вараш, мкрн.Незалежності, 1). Цим же розпорядженням викладено попередній порядок денний засідання п`ятдесятої сесії Вараської міської ради. Проекти рішень ради №3290-ПРР-VIII від 25.02.2025 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється», №3291-ПРР-VIII від 25.02.2025 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється» було включено до порядку денного п`ятдесятої сесії Вараської міської ради, перше пленарне засідання, якої відбулося 23.07.2025 року.

Дані проекти було розглянуто на першому пленарному засіданні п`ятдесятої сесії та були підтриманні необхідною кількістю голосів, а відтак є такими, що прийняті.

Після ухвалення на сесії міської ради, вищевказані рішення було зареєстровано відповідно за номерами 2434-РР-VIII та 2435-РР-VIII.

Разом з тим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжений і діє дотепер.

Указом Президента України від 20.02.2024 №82/2024 Про утворення військової адміністрації утворено Вараську міську військову адміністрацію Вараського району Рівненської області, про що внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ().

Розпорядженням Президента України від 20.02.2024 №17/2024-рп Про призначення Л. Мариніної начальником Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області Людмилу Мариніну призначено начальником Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 Порядку організації роботи з документами Вараської міської військової адміністрації, затвердженого розпорядженням начальника Вараської МВА від 01 березня 2024 р. № 001 «Про затвердження Порядку організації роботи з документами Вараської міської військової адміністрації», на виконання законів України, доручень Президента України, Прем`єр-міністра України, начальника Рівненської обласної військової адміністрації, голови Рівненської обласної ради, розпорядчих документів інших державних органів та за власною ініціативою, начальник Вараської міської військової адміністрації видає накази у межах повноважень, передбачених законом України «Про правовий режим воєнного стану».

4.2. Накази за змістом управлінської дії видаються на реалізацію повноважень Вараської міської військової адміністрації:

- з питань, які вирішувалися на пленарних засіданнях Вараської міської ради;

- з питань, які вирішувалися на засіданнях виконавчого комітету Вараської міської ради;

- з кадрових питань.

Накази мають таку ж юридичну силу, як рішення виконавчого комітету міської ради та рішення міської ради.

Судом встановлено, що на адресу Вараської міської військової адміністрації 17.02.2025 року офіційно надійшли клопотання від ОСОБА_1 із доданими до них проектами землеустрою.

Клопотання були направлені за належністю до позивача на підставі рішення Вараської міської ради від 07.08.2024 №2385-РР-VIII «Про затвердження Переліку адміністративних послуг, що надаються через відділ «Центр надання адміністративних послуг» департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради і його віддалених робочих місць», яким було затверджено Перелік адміністративних послуг, що надаються через відділ «Центр надання адміністративних послуг» департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради у місті Вараш, згідно з додатком 1 (№7100-ПЕ-84).

Начальником Вараської міської військової адміністрації було прийнято наказ №128 від 05.05.2025 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється» та наказ №135 від 07.05.2025 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється».

Зазначені накази були погоджені начальником відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Вараської міської ради (жодних зауважень чи пропозицій з приводу змісту наказів на адресу Вараської міської військової адміністрації не надходило).

При цьому, всупереч прийнятим наказам, які були офіційно направлені міському голові м. Вараш, відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Вараської міської ради та рішенню Вараської міської ради №2385-РР-VIII, на пленарному засіданні Вараської міської ради 23.07.2025 року було незаконно, на думку позивача, прийнято рішення №2434-РР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється» та №2435-РР-VIII «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суду слід зазначити наступне.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР.

Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1).

Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад (ч. 4).

Відповідно до ст. 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно з ст. 21 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обмеження прав територіальних громад на місцеве самоврядування згідно з Конституцією та законами України може бути застосоване лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Стаття 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачає, що на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.

З аналізу вказаної норми видно, що на територіях, на яких введено воєнний стан, військові адміністрації можуть утворюватися з метою: 1) забезпечення дії Конституції та законів України; 2) забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури; 3) охорони прав, свобод і законних інтересів громадян.

Загальне керівництво діяльністю військових адміністрацій населених пунктів здійснюють керівники відповідних державних адміністрацій або начальники військових адміністрацій (у разі їх утворення). Безпосереднє керівництво військовими адміністраціями здійснюють їхні начальники.

Військові адміністрації населених пунктів, районні, обласні військові адміністрації здійснюють свої повноваження протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування.

Частина 2 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачає, що у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування:

1) начальник військової адміністрації:

крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови;

може затвердити тимчасову структуру виконавчих органів сільської, селищної, міської ради (для працівників, посади яких не включені до тимчасових штатних розписів, оголошується простій або здійснюється їх переведення на рівнозначну чи нижчу посаду).

2) апарат сільської, селищної, міської ради та її виконавчого комітету, інші виконавчі органи (з урахуванням абзацу третього пункту 1 цієї частини), комунальні підприємства, установи та організації відповідної територіальної громади підпорядковуються начальнику відповідної військової адміністрації.

Частина 4 вказаної статті передбачає, що у разі прийняття Верховною Радою України рішення, передбаченого частиною другою або третьою цієї статті, начальник військової адміністрації, відповідна обласна та/або районна військова адміністрація здійснюють повноваження, передбачені відповідно частиною другою або третьою цієї статті, з дня набрання чинності зазначеним рішенням Верховної Ради України протягом строку, передбаченого цими частинами.

У разі усунення загроз для безпеки і правопорядку на території області за поданням Президента України Верховна Рада України може прийняти рішення про поновлення роботи органів місцевого самоврядування на території відповідної області до закінчення 30-денного строку, передбаченого частиною другою або третьою цієї статті, але не раніше дня припинення чи скасування воєнного стану.

Водночас, повноваження військових адміністрацій визначені в ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Так, відповідно до п. 26 ч. 2 ст. 15 вказаного Закону, військові адміністрації населених пунктів на відповідній території, поряд із іншим, здійснюють повноваження із вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (крім вирішення питань відчуження з комунальної власності земельних ділянок та надання таких земельних ділянок в оренду на строк понад один рік).

Військові адміністрації населених пунктів здійснюють делеговані повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законами України.

Частина 7 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначає, що начальник військової адміністрації:

1) забезпечує на відповідній території додержання Конституції і законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади;

2) організовує роботу відповідної військової адміністрації та здійснює керівництво її діяльністю, несе персональну відповідальність за виконання військовою адміністрацією покладених на неї повноважень;

3) призначає на посади та звільняє з посад посадових і службових осіб, інших працівників відповідної військової адміністрації;

4) є розпорядником бюджетних коштів;

5) представляє відповідну військову адміністрацію та територіальну громаду у відносинах із державними органами, органами місцевого самоврядування, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності, громадянами;

6) звертається до суду щодо визнання незаконними актів органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади;

7) укладає від імені територіальної громади, відповідної військової адміністрації договори згідно із законодавством;

8) видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (рад). Накази, видані в межах повноважень місцевих рад, мають бути оприлюднені, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом;

9) веде особистий прийом громадян та забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та громадських об`єднань.

З наведених норм суд робить висновок, що повноваження, визначені п. 26 частини 2 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють в силу Закону, без необхідності прийняття Верховною Радою України окремого рішення щодо цих повноважень.

Як вже було зазначено вище по тексту судового рішення Указом Президента України від 20.02.2024 №82/2024 Про утворення військової адміністрації утворено Вараську міську військову адміністрацію Вараського району Рівненської області.

Розпорядженням Президента України від 20.02.2024 №17/2024-рп Про призначення Л. Мариніної начальником Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області Людмилу Мариніну призначено начальником Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області.

Отже, враховуючи специфіку правового регулювання під час запровадження воєнного стану, з моменту утворення Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області, остання наділена повноваженнями із вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (крім вирішення питань відчуження з комунальної власності земельних ділянок та надання таких земельних ділянок в оренду на строк понад один рік).

Повноваження військові адміністрацій мають здійснюватись з урахуванням їхнього спеціального призначення - забезпечення публічного порядку, безпеки, стійкості функціонування територіальної громади в умовах воєнного стану.

Такі повноваження реалізовані, поряд з іншим, шляхом прийняття рішення Вараської міської ради Рівненської області №2385-РР-VIII від 09.08.2024 «Про затвердження Переліку адміністративних послуг, що надаються через відділ «Центр надання адміністративних послуг» департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради і його віддалених робочих місць».

Так, пунктом 35 Переліку адміністративних послуг, що надаються через відділ «Центр надання адміністративних послуг» департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради у місті Вараш №7100-ПЕ-84, визначено повноваження Вараської міської військової адміністрації щодо затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється.

Водночас, в умовах воєнного стану межа між повноваженнями військової адміністрації населеного пункту та органів місцевого самоврядування може бути тонкою, а тому варто дати оцінку доводам сторін щодо того, чи не відбувається перебирання функцій, не передбачене законом.

З аналізу чинного законодавства можна зробити висновки, що якщо органи місцевого самоврядування продовжують функціонувати, то вони співпрацюють з військовою адміністрацією, але не усуваються автоматично від своїх функцій. Військова адміністрація не повинна дублювати або заміщати органи місцевого самоврядування без законних підстав. Водночас, окремі повноваження органів місцевого самоврядування можуть здійснюватися за особливим порядком.

Разом з наведеним суд вважає за необхідне зазначити, що частиною 4 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 6 частини 7 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» начальник військової адміністрації звертається до суду щодо визнання незаконними актів органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади.

Тобто, позивачу законом визначено право на звернення до суду в частині визнання незаконними актів органів місцевого самоврядування, якщо останні обмежують права та інтереси територіальної громади.

Разом з тим, за змістом частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частин першої та третьої статті 124 Основного Закону України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди (частина четверта статті 125 Конституції України).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дано визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес». Зокрема, зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст (інтерес у вузькому розумінні цього слова) та означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Загальні підходи до судового захисту законних інтересів були сформульовані Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 522/3665/17, в якій зазначено, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним благом, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним; у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»); (ґ) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є:

(а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права;

(б) неправовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача; це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до частини другої статті 124 Конституції України;

(в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу ;

(г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності);

(ґ) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

Ознаки «потерпілого» від порушення законного інтересу:

(а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов;

(б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому; зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності;

(в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду);

(г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд також наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пунктах 8-9 частини першої статті 4 КАС України визначено позивача як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкта владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. При цьому відповідачем може бути суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інша особа, до якої звернена вимога позивача.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 КАС України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень; формами захисту, зокрема, є визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України зазначається, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваними діями, рішенням або бездіяльністю прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не є самостійною підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою для цього є, серед іншого, доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального чи нематеріального блага (законного інтересу) або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Отже, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право якої порушені цим рішенням.

Відтак, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи щодо особа дійсно має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту адміністративним судом є наявність порушення дією, рішенням або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду; порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально вираженого права чи інтересу особи, яка стверджує про їх порушення; вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному та нематеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача; під час розгляду кожної справи суд повинен встановити, чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання адміністративного судочинства.

Вищенаведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 квітня 2012 року у справі № 21-1115во10, та Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 822/450/16, від 10 лютого 2021 року у справі № 640/14623/20, від 18 березня 2021 року у справі № 826/3932/17, від 19 травня 2021 року у справі № 826/13229/16, від 21 грудня 2021 року у справі № 370/2759/18, від 14 лютого 2022 року у справі № 210/3729/17 та від 28 липня 2022 року у справі № 640/31850/20.

Суд також враховує, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; далі - Конвенція).

Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті, незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Аналогічний правовий висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 8 травня 2018 року у справі № 9901/386/18, та Верховним Судом у постановах від 4 липня 2018 року у справі № 367/4883/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 539/1699/17, від 11 серпня 2021 року у справі № 480/8472/20 та від 15 вересня 2021 року у справі № 742/3070/18.

До того ж Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23 грудня 2021 року у справі № 370/2759/18 та від 18 травня 2022 року у справі № 826/12131/17 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого спір, який підлягає розгляду адміністративним судом, - це публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, та який виник у зв`язку з виконанням (рішення, дія), неналежним виконанням (рішення, дія) або невиконанням (бездіяльність) такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів, яка, за загальним правилом, встановлюється у суді першої інстанції за заявою однієї із сторін; такий спір є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин; метою вирішення такого спору є захист прав, свобод та інтересів особи або суспільних інтересів у сфері публічно-правових відносин шляхом впливу в межах закону на належного відповідача; такий спір повинен бути реальним (результат вирішення спору безпосередньо впливатиме на ефективний захист особи або суспільного інтересу у конкретних публічно-правових відносин) та існуючим на момент звернення з позовом; законом може бути визначено спеціальний порядок вирішення публічно-правового спору або встановлено обмеження стосовно суб`єкта звернення з відповідним позовом за умови наявності альтернативного суб`єкта з повною адміністративною процесуальною правоздатністю.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Варська міська військова адміністрація здійснює свої повноваження (владні управлінські функції). Оскаржувані рішення Вараської міської ради позивача не стосуються та не обмежують прав та інтересів територіальної громади. Відповідач не вчиняє жодних дій з метою примусово змусити позивача виконувати оскаржувані рішення.

Крім того, судом встановлено, що за наслідком розгляду клопотань громадянина ОСОБА_1 , що також були підставою для прийняття спірних рішень, на підставі прийнятих начальником Вараської міської військової адміністрації наказу № 128 від 05.05.2025 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється» та наказу №135 від 07.05.2025 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється» вже було змінено цільове призначення земельних ділянок та внесено відповідні відомості до Державного земельного кадастру.

Таким чином, звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність обмежень прав та інтересів територіальної громади, відсутність випадку визначеного законом України для звернення позивача до суду та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відтак, суд дійшов висновку, що відсутність обмежень прав та інтересів територіальної громади, відсутність випадку визначеного законом України для звернення позивача до суду, у свою чергу, виключає право суб`єкта владних повноважень на звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

В ході розгляду справи позивач не довів факту порушення конкретного права, а саме обмежень прав та інтересів територіальної громади; не встановлено правових наслідків для позивача; оскаржувані рішення самі по собі не створюють обов`язків, які виходять за межі закону; крім того, що на підставі прийнятих начальником Вараської міської військової адміністрації наказу № 128 від 05.05.2025 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється» та наказу №135 від 07.05.2025 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється» вже було змінено цільове призначення земельних ділянок та внесено відповідні відомості до Державного земельного кадастру. На підставі наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів сторін суд враховує, що оцінюючи наведені сторонами доводи, суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом вище, та їм було надано правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в позовних заявах доводи не вимагають детальної відповіді, оскільки не мають впливу на вище зазначений висновок суду.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області до Вараської міської ради Рівненської області про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 03 вересня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - Вараська міська військова адміністрація Вараського району Рівненської області (майдан Незалежності, 1,м. Вараш,Вараський р-н, Рівненська обл.,34403, ЄДРПОУ/РНОКПП 45356703)

Відповідач - Вараська міська рада Рівненської області (майдан Незалежності, буд.1, м. Вараш, Вараський р-н, Рівненська обл.,34403, ЄДРПОУ/РНОКПП 35056612)

Суддя Д.П. Зозуля