Справа № 400/4428/24
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року

м. Київ

справа №400/4428/24

адміністративне провадження № К/990/41661/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Соколова В.М., Єресько Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року (суддя: Мельник О.М.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року (судді: Домусчі С.Д., Семенюк Г.В., Шлихтицький О.І.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради щодо невстановлення, ненарахування та несплати роботи у вихідні та святкові дні, а саме 10 травня 2013 року, 24 червня 2013 року, 01 січня 2014 року, 09 березня 2014 року, 03 травня 2014 року, 08 червня 2014 року, 25 червня 2014 року, 12 квітня 2015 року, 01 червня 2015 року, 12 вересня 2015 року, 09 січня 2016 року, 16 жовтня 2016 року, 02 січня 2017 року, 06 січня 2018 року, 09 березня 2018 року, 30 червня 2018 року, 25 грудня 2018 року, 29 квітня 2019 року, 09 березня 2019 року ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради встановити, нарахувати та оплатити ОСОБА_1 роботу у вказаній установі у вихідні та святкові дні, а саме 10 травня 2013 року, 24 червня 2013 року, 01 січня 2014 року, 09 березня 2014 року, 03 травня 2014 року, 08 червня 2014 року, 25 червня 2014 року, 12 квітня 2015 року, 01 червня 2015 року, 12 вересня 2015 року, 09 січня 2016 року, 16 жовтня 2016 року, 02 січня 2017 року, 06 січня 2018 року, 09 березня 2018 року, 30 червня 2018 року, 25 грудня 2018 року, 29 квітня 2019 року, 09 березня 2019 року, відповідно до вимог статті 107 Кодексу законів про працю України з індексацією таких виплат відповідно до чинного законодавства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з метою підвищення оперативної готовності та своєчасного реагування на виникнення надзвичайних ситуацій і подій, на підставі наказів начальника Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради він в зазначені дні залучався до роботи у вихідні та святкові дні як черговий по Управлінню. Вихідні за вказані чергування він не отримував. Вважаючи, що відповідач порушив вимоги частини четвертої статті 73 Кодексу законів про працю України, оскільки не здійснив оплату за роботу у вихідні та святкові дні, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що у визначені позовною заявою дні позивач був залучений не до виконання своїх трудових обов`язків за місцем розташування відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення в Заводському районі (вул. Погранична, 9, будівля адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради), а саме до чергування за адресою: вул. Адміральська, 14, оскільки під час такого чергування обов`язки, передбачені трудовим договором, не виконуються.

При цьому суди послалися на положення розділу 3 «Трудові відносини» Колективного договору між роботодавцем та профспілковим комітетом управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради на 2017- 2022 роки (далі - Колективний договір), а також на пункт 27 Правил внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до яких чергування у вихідний день не підлягає оплаті, а за нього надається відгул і в табелі обліку використання робочого часу ці години чергування не зазначаються.

Посилання позивача на те, що він не отримував відгулів, суди відхилили, оскільки позивач не надав доказів відмови відповідача від надання відгулів за рахунок чергування.

Суди врахували, що позивач протягом тривалого часу не порушував питання щодо оплати праці чи надання відгулів за вказані дні чергування. За час роботи в управлінні, та під час звільнення, позивач не пред`являв вимоги (зауваження) щодо несвоєчасного надання або відмови в наданні йому відгулів за чергування відповідно до умов Колективного договору.

Виходячи з наведеного суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для виплати позивачу компенсації за роботу у вихідні та святкові дні за означені ним дні.

Розглядаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 759/5013/17 та від 26 листопада 2018 року у справі № 489/4153/16-ц.

Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування

ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційну скаргу подано з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з огляду на неврахування судом апеляційної інстанції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 червня 2023 року у справі № 580/2048/21 щодо застосування частини четвертої статті 56 Закону України «Про державну службу».

Скаржник також зазначає, що суди безпідставно не урахували положень Закону України від 07 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування», хоча він у спірні періоди працював в Управлінні з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради, яке є органом місцевого самоврядування.

На думку скаржника, суди оминули увагою зміст наказів начальника Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради про залучення його до чергувань «Про підвищення оперативної готовності у святкові та вихідні дні», положення пункту 3.6 розділу 3 Колективного договору, посадової інструкції спеціаліста 1 категорії, підпункту 3.1.6 Колективного договору та пункту 26 розділу V Правил внутрішнього трудового розпорядку. Згідно з цими документами, обов`язки чергового по Управлінню збігаються з посадовими обов`язками позивача, викладеними в його посадовій інструкції. Отже, суди не зважили на те, що у випадку позивача мова йде не про чергування, а про виконання трудових обов`язків у вихідні та святкові дні.

Крім того, скаржник вважає безпідставними твердження судів про відсутність доказів відмови відповідача у наданні відгулів та про те, що позивач під час роботи та звільнення, позивач не заявляв відповідних вимог щодо несвоєчасного надання або відмови в наданні йому відгулів за чергування, наголошуючи на тому, що такі спираються виключно на доводи відповідача, викладені у відзиві на позов.

При цьому скаржник підкреслює, що подання заяви про надання іншого дня відпочинку є його правом, а не обов`язком. У позовній заяві та апеляційній скарзі він пояснював, що із заявами про надання іншого дня відпочинку за роботу у вихідні до відповідача не звертався, тобто цим правом не скористався. Відповідно, накази про надання чи відмову в наданні йому відгулів за чергування відповідно до умов Колективного договору й не могли бути подані до суду.

В доповнення скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції помилково застосував правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 759/5013/17 та від 26 листопада 2018 року у справі № 489/4153/16-ц, оскільки правовідносини у зазначених справах не є подібними до справи, що розглядається.

Позиція інших учасників справи

Від відповідача відзив на касаційну скаргу не надходив, що відповідно до приписів частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає касаційному перегляду справи.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року (судді: Загороднюк А.Г., Соколов В.М., Єресько Л.О.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Верховного Суду (суддя: Загороднюк А.Г.) від 01 вересня 2025 року призначено справу до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

20 лютого 2013 року ОСОБА_1 прийнято на посаду спеціаліста 1 категорії відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення в Заводському районі міста Миколаєва Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради.

У квітні 2017 року цей відділ був реформований у сектор відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення в Заводському районі міста Миколаєва Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради.

На підставі наказів начальника Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради «Про підвищення оперативної готовності у святкові та вихідні дні» позивача залучено до роботи у вихідні та святкові дні як чергового в Управлінні з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення м. Миколаєва (вул. Адміральська, 14), а саме: 10 травня 2013 року, 24 червня 2013 року, 01 січня 2014 року, 09 березня 2014 року, 03 травня 2014 року, 08 червня 2014 року, 25 червня 2014 року, 12 квітня 2015 року, 01 червня 2015 року, 12 вересня 2015 року, 09 січня 2016 року, 16 жовтня 2016 року, 02 січня 2017 року, 06 січня 2018 року, 09 березня 2018 року, 30 червня 2018 року, 25 грудня 2018 року, 29 квітня 2019 року, 09 березня 2019 року.

Чергування у вказані дні позивачу не оплачено.

Відповідно до наказу Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради від 25 липня 2019 року № 46-к, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади спеціаліста 1 категорії відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення в Заводському районі міста Миколаєва Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради.

11 квітня 2024 року позивач звернувся до Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради із зверненням про здійснення оплати за роботу у вихідні та святкові дні.

Листом від 08 травня 2024 року Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради повідомило позивачу, що згідно з розділом 3 «Трудові відносини» Колективного договору між роботодавцем та профспілковим комітетом управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради на 2017-2022 роки, працівникам за кожне чергування у вихідний та святковий день надається відгул 1 календарний день за кожне чергування протягом 10 календарних днів після чергування. Питання щодо конкретної дати надання відгулу за чергування у між працівником та погодженням вихідний день вирішується за роботодавцем з урахуванням інтересів обох сторін. Позивача було залучено у вихідні та святкові дні саме до чергування за адресою: вул. Адміральська, 14, а не до роботи за місцем розташування відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення в Заводському районі за адресою: вул. Погранична, 9 (будівля адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради). Оскільки під час чергування, обов`язки за трудовим договором не виконуються, цей час фактично не є робочим часом працівника та не підлягає оплаті, а за нього надається відгул. За весь час роботи в управлінні, та під час звільнення, позивачем не були пред`явлені вимоги (зауваження) щодо не своєчасного надання, або відмови в наданні відгулів за чергування відповідно до умов колективного договору.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та нездійснення оплати за роботу у вихідні та святкові дні, а саме 10 травня 2013 року, 24 червня 2013 року, 01 січня 2014 року, 09 березня 2014 року, 03 травня 2014 року, 08 червня 2014 року, 25 червня 2014 року, 12 квітня 2015 року, 01 червня 2015 року, 12 вересня 2015 року, 09 січня 2016 року, 16 жовтня 2016 року, 02 січня 2017 року, 06 січня 2018 року, 09 березня 2018 року, 30 червня 2018 року, 25 грудня 2018 року, 29 квітня 2019 року, 09 березня 2019 року, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктами 1.1.-1.4 Положення про управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 23 лютого 2017 року № 16/32, Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради (далі - Управління) є виконавчим органом Миколаївської міської ради.

Управління підзвітне і підконтрольне міській раді, підпорядковане виконавчому комітету міської ради, міському голові, першому заступнику міського голови відповідно до розподілу обов`язків.

У своїй діяльності управління керується Конституцією України, законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів виконавчої влади, рішеннями міської ради, рішеннями виконавчого комітету міської ради, розпорядженнями міського голови, цим Положенням, іншими нормативними актами.

Управління є юридичною особою, укладає від свого імені угоди в межах чинного законодавства, може бути позивачем та відповідачем у судах. Управління має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України, штампи, бланки із своїм найменуванням, розрахункові рахунки в установах банків та рахунки в органах Державної казначейської служби України.

Загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-III (далі - Закон № 2493-III).

Статтею 21 Закону № 2493-III передбачено, що посадові особи одержують заробітну плату, розмір якої має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2493-III визначено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

При цьому частиною другою статті 20 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) встановлено, що для виконання невідкладної і непередбаченої роботи державні службовці зобов`язані за розпорядженням керівника органу, в якому вони працюють, з`являтися на службу у вихідні, святкові та неробочі дні, робота за які компенсується відповідно до чинного трудового законодавства.

01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (далі - Закон № 889-VІІІ).

Частиною четвертою статті 56 цього Закону визначено, що для виконання невідкладних або непередбачуваних завдань державні службовці, для яких законом не передбачено обмежень щодо роботи, на підставі наказу (розпорядження) керівника державної служби, про який повідомляється виборний орган первинної профспілкової організації (за наявності), зобов`язані з`явитися на службу і працювати понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час. За роботу в зазначені дні (час) державним службовцям надається грошова компенсація у розмірі та порядку, визначених законодавством про працю, або протягом місяця надаються відповідні дні відпочинку за заявами державних службовців.

Відповідно до статті 72 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Згідно зі статтею 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі:

1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками;

2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки;

3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Відповідно до пункту 26 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення, затвердженого наказом начальника Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення м. Миколаєва від 24 січня 2008 року № 6 (далі - Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення), тривалість робочого часу посадових осіб відповідно до законодавства не може перевищувати 40 годин на тиждень. Установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями суботою та неділею.

Для виконання невідкладної та непередбаченої роботи посадові особи зобов`язані за розпорядженням керівника з`являтись на службу у вихідні, святкові та неробочі дні. Робота у вихідні, святкові та неробочі дні компенсується відповідно до трудового законодавства.

Згідно з пунктом 27 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення чергування це знаходження посадової особи на службі за розпорядженням керівника у вихідні, святкові та неробочі дні для оперативного вирішення невідкладних питань.

Забороняється залучати працівника до чергування частіше одного разу на місяць. Тривалість чергування не може перевищувати нормальної тривалості робочого дня. Чергування в вихідні і святкові дні компенсується наданням відгулу тієї ж тривалості.

Відгул надається безпосередньо після вихідного дня, в який проводилась робота, або в інший день протягом 10 днів.

Підпунктом 3.1.8 пункту 3.1 Розділу 3 «Трудові відносини» Колективного договору, укладеного між керівником та трудовим колективом Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради на 2017-2022 роки, та схваленого на загальних зборах трудового колективу 10 січня 2017 року, (далі - Колективний договір) встановлено зобов`язання Управління надавати працівникам, які залучаються до роботи у вихідний день - 1 календарний день відпустки за кожне чергування.

Пунктом 3.6 пункту 3 «Внутрішній режим» Додатку 1 «Розпорядок і режим праці» до Колективного договору визначено, що у вихідні і святкові дні чергові Управління контролюють події з житлово-комунальних питань, надзвичайних ситуацій та охорони громадського порядку. Протягом чергування черговий підтримує зв`язок з відповідальною особою міськвиконкому, службою оперативного реагування міськвиконкому 15-88 та начальником Управління. Звітна інформація заноситься до журналу чергування.

У разі землетрусу, повені, іншого стихійного лиха, масових порушень громадського правопорядку, черговий зобов`язаний: негайно повідомити відповідні організації (районні відділи ГУ ДСНС та відділи поліції ГУ національної поліції України в Миколаївській області) і керівництво міськвиконкому та Управління; вжити заходів до ліквідації джерела лиха, порятунку документів, матеріальних цінностей.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

За правилами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Спір у цій справі виник у зв`язку з неоплатою позивачу як посадовій особі органу місцевого самоврядування роботи у вихідні та святкові дні 10 травня 2013 року, 24 червня 2013 року, 01 січня 2014 року, 09 березня 2014 року, 03 травня 2014 року, 08 червня 2014 року, 25 червня 2014 року, 12 квітня 2015 року, 01 червня 2015 року, 12 вересня 2015 року, 09 січня 2016 року, 16 жовтня 2016 року, 02 січня 2017 року, 06 січня 2018 року, 09 березня 2018 року, 30 червня 2018 року, 25 грудня 2018 року, 29 квітня 2019 року, 09 березня 2019 року.

Як установили суди попередніх інстанцій, позивач на підставі наказів начальника у зазначені вихідні та святкові дні був залучений до чергувань з метою підвищення оперативної готовності за місцем розташування Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення м. Миколаєва (м. Миколаїв, вул. Адміральська, 14).

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач не має права на отримання компенсації за роботу у визначені вихідні та святкові дні відсутні, оскільки він був залучений саме до чергування, а не до виконання своїх безпосередніх трудових обов`язків за основним місцем роботи. Суди вказали, що згідно з положеннями розділу 3 Колективного договору та пункту 27 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення, чергування у вихідний день не підлягає оплаті, а за нього надається відгул. Посилання позивача на те, що він не отримував відгулів суди відхилили через ненадання доказів відмови відповідача у їх наданні.

У касаційній скарзі позивач заперечує правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права. Він наголошує, що обов`язки чергового за своїм змістом збігаються з його посадовими обов`язками, визначеними посадовою інструкцією. Крім того, вказує, що подання заяви про надання іншого дня відпочинку, є правом працівника, а не обов`язком.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з огляду на аргументи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 червня 2023 року у справі № 580/2048/21 щодо застосування частини четвертої статті 56 Закону України «Про державну службу».

Оцінюючи у межах доводів касаційної скарги правомірність висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд зазначає таке.

Правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає Закон № 2493-III. Зазначений Закон не врегульовує питання виплати компенсації за роботу у вихідні та святкові дні. Тому в цій частині відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2493-III підлягають застосуванню положення Закону України «Про державну службу».

Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, який діяв до 01 травня 2016 року, у частині другій статті 20 визначає, що державний службовець може бути залучений до роботи у вихідні, святкові та неробочі дні лише для виконання невідкладної і непередбаченої роботи та з наданням компенсації за таку роботу відповідно до чинного трудового законодавства.

Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, який діє з 01 травня 2016 року, у частині четвертій статті 56 встановлює, що державний службовець може бути залучений до роботи понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час лише для виконання невідкладних або непередбачуваних завдань, з повідомленням виборного органу первинної профспілкової організації (за наявності), та наданням грошової компенсації у розмірі та порядку, визначених законодавством про працю або протягом місяця відповідних днів відпочинку за заявами працівників.

Відповідно до положень статей 72, 107 КЗпП України робота у вихідний день компенсується наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі, а робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Таким чином, чинне на час існування спірних правовідносин законодавство встановлює для посадових осіб місцевого самоврядування чіткі гарантії: у випадку залучення їх до виконання невідкладної та непередбаченої роботи у вихідні, святкові чи неробочі дні вони мають право на отримання грошової компенсації у подвійному розмірі або надання іншого дня відпочинку.

Згідно з пунктом 27 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення чергування визначено як знаходження посадової особи на службі за розпорядженням керівника у вихідні, святкові та неробочі дні для оперативного вирішення невідкладних питань.

Тобто, чергування у розумінні цих Правил є фактичним виконанням посадовою особою невідкладної роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, яка згідно з трудовим законодавством має бути компенсована працівнику.

Пунктом 27 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення чергування передбачено, що чергування у вихідні і святкові дні компенсується наданням відгулу тієї ж тривалості. Відгул надається безпосередньо після вихідного дня, в який проводилась робота, або в інший день протягом 10 днів.

При цьому підпунктом 3.1.8 пункту 3.1 Розділу 3 «Трудові відносини» Колективного договору встановлено зобов`язання Управління надавати працівникам, які залучаються до роботи у вихідний день - 1 календарний день відпустки за кожне чергування.

Отже, відповідно до умов внутрішніх нормативних актів Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення, у разі залучення його посадових осіб до виконання невідкладної роботи у вихідні чи святкові дні, останнє зобов`язане компенсувати працівникам таку роботу наданням 1 календарного дня відпустки за кожне чергування.

Разом з тим, як зазначав позивач, та не заперечувалося відповідачем, чергування в окреслені цим позовом вихідні та святкові дні позивачу шляхом надання 1 календарного дня відпустки за кожне чергування не були компенсовані відповідачем.

Натомість, Суд зауважує, що невиконання відповідачем обов`язку щодо надання позивачу відпустки за дні чергування не виключає його обов`язок компенсувати таке чергування у вихідні та святкові дні іншим чином - виплатою грошової компенсації у відповідному розмірі.

Аргументи відповідача, з яким погодилися суди попередніх інстанцій, про те, що чергування не підлягає оплаті, а за нього згідно з Колективним договором надається відгул, є безпідставними, оскільки законодавство, чинне у період існування спірних правовідносин, встановлювало обов`язок роботодавця компенсувати залучення працівників органів місцевого самоврядування до невідкладної та непередбаченої роботи у святкові й вихідні дні шляхом надання іншого дня відпочинку або виплатою грошової компенсації у подвійному розмірі.

Умови Колективного договору не можуть звужувати чи погіршувати обсяг гарантій, визначених законом, та нівелювати гарантії, встановлені державою.

Посилання судів попередніх інстанції інстанцій на те, що позивач не порушував питання щодо оплати праці чи надання відгулів за вказані дні чергування є також необґрунтованими, оскільки обов`язок забезпечити працівнику відпочинок або оплату за роботу у вихідні та святкові дні покладено саме на роботодавця, а не працівника.

З огляду на наведене правове регулювання та встановлені судами обставини, Верховний Суд констатує, що позивач має право на отримання компенсації за роботу у визначені у позові вихідні та святкові дні.

Подібний правовий підхід висловлено Верховним Судом у постанові від 12 червня 2023 року у справі №580/2048/21, проте суди попередніх інстанцій висновки Верховного Суду, зроблені в указаній постанові не врахували.

Посилання суду апеляційної інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21 лютого 2019 року у справі № 759/5013/17 та від 26 листопада 2018 року у справі № 489/4153/16-ц, є безпідставним, оскільки такі сформовані за відмінного правового регулювання та фактичних обставин у справі.

Ураховуючи наведене Суд погоджується з доводами касаційної скарги щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав задоволення позовних вимог про протиправною бездіяльність відповідача щодо невстановлення, ненарахування та несплати позивачу роботи у вихідні та святкові дні 10 травня 2013 року, 24 червня 2013 року, 01 січня 2014 року, 09 березня 2014 року, 03 травня 2014 року, 08 червня 2014 року, 25 червня 2014 року, 12 квітня 2015 року, 01 червня 2015 року, 12 вересня 2015 року, 09 січня 2016 року, 16 жовтня 2016 року, 02 січня 2017 року, 06 січня 2018 року, 09 березня 2018 року, 30 червня 2018 року, 25 грудня 2018 року, 29 квітня 2019 року, 09 березня 2019 року та зобов`язання вчинити відповідні дії. У цій частині позов підлягає задоволенню.

Водночас позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та оплатити позивачу роботу за вказані вихідні та святкові дні з індексацією таких виплат є передчасними, оскільки відповідні нарахування ще не проведені, а право позивача не є порушеним. Тому в цій частині позову необхідно відмовити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої та третьої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на наведене, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення.

Судові витрати

Ураховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутність підтвердження понесення інших судових витрат у зв`язку з розглядом справи, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради щодо невстановлення, ненарахування та несплати роботи у вихідні та святкові дні 10 травня 2013 року, 24 червня 2013 року, 01 січня 2014 року, 09 березня 2014 року, 03 травня 2014 року, 08 червня 2014 року, 25 червня 2014 року, 12 квітня 2015 року, 01 червня 2015 року, 12 вересня 2015 року, 09 січня 2016 року, 16 жовтня 2016 року, 02 січня 2017 року, 06 січня 2018 року, 09 березня 2018 року, 30 червня 2018 року, 25 грудня 2018 року, 29 квітня 2019 року, 09 березня 2019 року ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради встановити, нарахувати та оплатити ОСОБА_1 роботу у вихідні та святкові дні 10 травня 2013 року, 24 червня 2013 року, 01 січня 2014 року, 09 березня 2014 року, 03 травня 2014 року, 08 червня 2014 року, 25 червня 2014 року, 12 квітня 2015 року, 01 червня 2015 року, 12 вересня 2015 року, 09 січня 2016 року, 16 жовтня 2016 року, 02 січня 2017 року, 06 січня 2018 року, 09 березня 2018 року, 30 червня 2018 року, 25 грудня 2018 року, 29 квітня 2019 року, 09 березня 2019 року.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач судді А.Г. Загороднюк В.М. Соколов Л.О. Єресько