Справа № 240/20637/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/20637/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

02 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , як законний представник, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , як законний представник, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 як законний представник звернулась до суду в інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_2 із позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради щодо відмови в нарахуванні та виплаті їй державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю до 18 років з надбавкою на догляд на ОСОБА_2 , 2012 р.н., в подвійному розмірі відповідно до статті 31 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради здійснити їй з 01 лютого 2023 року до часу втрати такого права перерахунок та виплату державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю до 18 років з надбавкою на догляд на ОСОБА_2 , 2012 р.н., в подвійному розмірі відповідно до статті 31 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до прийняття неправильного судового рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 02.11.2021).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 вказує, що разом зі своєю малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в місті Коростень, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

ОСОБА_2 має статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 19.12.2012, виданим Житомирською обласною державною адміністрацією. Крім того, ОСОБА_2 є дитиною з інвалідністю.

У зв`язку із цим, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради як одержувач державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю до 18 років з надбавкою на догляд на дитину - ОСОБА_2 . Згідно з довідкою Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради від 01.03.2023 №366 вказану державну соціальну допомогу призначено позивачу на період з 09.03.2021 по 18.08.2030, а розмір такої допомоги становить 2881,60 гривень на місяць.

ОСОБА_1 вважає, що після прийняття Конституційним Судом рішення від 17.07.2018 №6-р/2018, вона відповідно до статті 31 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на отримання вищезазначеної державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю до 18 років з надбавкою на догляд в подвійному розмірі.

З метою реалізації вказаного права, ОСОБА_1 звернулась до Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради із заявою від 04.04.2023 (вх.№Р-2225/23.5 від 14.04.2023), в якій просила здійснювати їй нарахування та виплату державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю до 18 років з надбавкою на догляд на дитину - ОСОБА_2 в подвійному розмірі, оскільки це передбачено статтею 31 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За наслідками розгляду вказаної заяви Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради надіслало ОСОБА_1 листа від 15.05.2023 №3926/23.1, в якому вказало, що паспортом бюджетної програми за КПКВК 2501200 "Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" управлінню у 2018 - 2022 роках не передбачались та паспортом бюджетної програми за КПКВК 2501530 "Соціальний захист громадян, які потрапили у складні життєві обставини" у 2023 році не передбачено видатки по статті 31 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи". Тому підстав для нарахування та виплати державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю до 18 років з надбавкою на догляд на ОСОБА_2 , 2012 р.н., в подвійному розмірі, відповідно до статті 31 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи" в управління немає.

Вважаючи протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради щодо не виплати їй державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю до 18 років з надбавкою на догляд в подвійному розмірі протиправною, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених вимог позивача, відтак і відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірні правовідносини врегульовані правовими нормами статті 31 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII).

Так, що з моменту прийняття Закону №796-XII до статті 31 неодноразово вносились зміни.

Зокрема, стаття 31 Закону №796-XII в редакції, яка діяла до 01.01.2008 передбачала, що сім`ї, що мають дітей віком від 7 до 16 років (учнів віком до 18 років), які проживають на територіях радіоактивного забруднення, допомога, передбачена чинним законодавством України, виплачується у подвійному розмірі.

Надалі, на підставі підпункту 6 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності 01.01.2008, статтю 31 було виключено із Закону №796-XII.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України від 28.12.2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо виключення статті 31 Закону №796-ХІІ були визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відтак, починаючи з 22.05.2008 дія статті 31 Закону №796-XII була відновлена.

Протягом 2012-2014 роках на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення Закону №796-XII застосовувались у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згодом, підпунктом 7 пункту 4 розділу I Закону України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2015, статтю 31 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" знову було виключено.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону України від 28.12.2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Таким чином, на підставі рішення Конституційного Суду України №6-р/2018, починаючи з 17 липня 2018 року відновлено дію статті 31 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в попередній редакції, тобто в редакції, що діяла до внесення змін Законом від 28.12.2014 №76-VІІІ.

Так, стаття 31 Закону №796-XII (у редакції, яка відновила дію за рішенням Конституційного Суду України з 17 липня 2018 року) передбачає, що сім`ям, які мають дітей віком від 7 до 16 років (учнів віком до 18 років), які проживають на територіях радіоактивного забруднення, допомога, передбачена чинним законодавством України, виплачується у подвійному розмірі.

Буквальний зміст цієї статті свідчить про те, що вона містить відсилочну до іншого закону норму, тобто передбачає подвоєння розміру допомоги, встановленої для певної категорії сім`ї, за умови, що така сім`я проживає на території радіоактивного забруднення.

Допомога на дітей віком до 16 років (учнів до 18 років) була передбачена главою 7 Закону України від 21.11.1992 №2811-XII "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" у редакції, що діяла до 01.01.2002.

Натомість, в новій редакції, яка почала діяти діє з 01.01.2002 на підставі Закону України від 22.03.2001 №2334-III "Про внесення змін до Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", та у всіх послідуючих редакціях Закону України від 21.11.1992 №2811-XII "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога для сімей, які мають дітей до 16 років (учнів віком до 18 років) не передбачена.

Таким чином, чинна редакція Закону України від 21.11.1992 №2811-XII "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" не передбачає жодного виду грошових допомог для сімей, які мають дітей шкільного віку (від 7 до 16 років та учні до 18 років). Відсутній у чинному законодавстві України і будь-який інший нормативно-правовий акт, яким би передбачалася допомога для відповідної категорії сімей.

Відсутність нормативно-правового акту, яким би визначалось право на виплату допомоги для сімей, які мають дітей до 16 років (учнів віком до 18 років), унеможливлює її подвоєння через проживання такої сім`ї на території радіоактивного забруднення на підставі статті 31 Закону №796-XII.

Крім того, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що стаття 31 Закону №796-XII передбачає можливість подвоєння не будь-якої державної допомоги, а лише допомоги сім`ям, які мають дітей віком від 7 до 16 років (учнів віком до 18 років), які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплата якої, як вказано вище, на даний час чинним законодавством не передбачена.

У свою чергу ОСОБА_3 є отримувачем допомоги на дитину з інвалідністю до 18 років з надбавкою на догляд, тобто іншого виду державної соціальної, який не підпадає під дію статті 31 Закону №796-XII.

З огляду на вказане правове регулювання суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що права на отримання на підставі статті 31 Закону №796-XII державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю до 18 років з надбавкою в подвійному розмірі позивач не має, а тому заявлені позовні вимоги є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції.

За вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , як законний представник, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.