Справа № 463/6054/25
Суддя: Грицко Р. Р.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №463/6054/25
Провадження №2-а/463/50/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

представника позивача - Бойчука Т.В.,

представника відповідача - Лепко Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення № ЗХ/ЛВ/15057/023622/ПТ/ПС від 13.06.2025 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працює на посаді директора ТДВ «Золочівська швейна фабрика». 18 січня 2024 року Товариством було отримано припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ЗХ/ЛВ/39854/264/П від 29.12.2023 року, винесений уповноваженою особою Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. В подальшому, інспектором праці - головним державним інспектором відділу з питань праці північного регіону Управління інспекційної діяльності у Львівській області Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Колівошко Н.П. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № ЗХ/ЛВ/15057/023622/ПТ/ПС від 13.06.2025 року, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст.188-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1360,0 гривень. Постанову мотивовано тим, що вона будучи директором ТДВ «Золочівська швейна фабрика» не виконала законних вимог посадової особи територіального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю, а саме припису № ЗХ/ЛВ/39854/264/П від 29.12.2023 року, в частині порушення вимог законодавства про працю. Позивач стверджує, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню з наступних підстав. Посадова особа, приймаючи оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення, вважала доведеним умисне невиконання позивачем пункту другого припису № ЗХ/ЛВ/39854/264/П від 29.12.2023 року щодо неповідомлення працівника, а саме ОСОБА_2 при прийнятті на роботу з 01.08.2023 року у ТДВ «Золочівська швейна фабрика», відповідно до наказу від 31.07.2023 року № 10-ВК, виданого директором ТДВ «Золочівська швейна фабрика» ОСОБА_1 про процедуру та встановлені КЗпП України строки попередження про припинення трудового договору, яких повинні дотримуватися працівник і роботодавець. Однак, посадовою особою не було враховано, доведену до його відома обставину, що станом на дату винесення припису № ЗХ/ЛВ/39854/264/П від 29.12.2023 року, вищевказаний працівник ОСОБА_2 була звільнена із займаної посади згідно наказу № 29-В від 29.12.2023 року, що само по собі виключає, з причин, що не залежать від волі позивача, можливість повідомити про процедуру та встановлені КЗпП України строки попередження про припинення трудового договору, яких повинні дотримуватися працівник і роботодавець. Відтак, приймаючи оскаржуване рішення, посадовою особою не було досліджено всебічно та повно усі обставин справи, а тому, передчасно встановлено наявність дій та (або) бездіяльності, тобто об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, перед6аченого ст.188-6 КУпАП, як і те, чи наявна вина позивача у вчиненні такого правопорушення. В свою чергу, також звертає вагу на те, що виконання припису № ЗХ/ЛВ/39854/264/П від 29.12.2023 року було перевірено лише 13.06.2025 року, тобто після закінчення строку, відведеного для його виконання та після закінчення строку, визначеного ч.1 ст.38 КУпАП для можливості накладення адміністративного стягнення. На підставі викладеного, просить визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення № ЗХ/ЛВ/15057/023622/ПТ/ПС від 13.06.2025 року.

Представником відповідача Вакулою А.Я. подано відзив на позов. Відзив мотивований тим, що листом від 14.12.2023 року Державною службою України з питань праці, у зв`язку із надходженням заяви від фізичної особи від 01.08.2023 року та 27.10.2023 року про порушення законодавства про працю зі сторони позивача, останнього повідомлено про надання погодження на проведення позапланового заходу із здійснення державного нагляду (контролю) у ТДВ «Золочівська швейна фабрика». За результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці на ТДВ «Золочівська швейна фабрика», уповноваженими особами Міжрегіонального управління складено Акт від 29.12.2023 року № ЗХ/ЛВ/39854/264, яким зафіксовано порушення вимог законодавства про працю. У зв`язку з цим, інспектором праці було винесено припис про усунення виявлених порушень № ЗХ/ЛВ/39854/264/П від 29.12.2023 року, яким зобов`язано директора ТДВ «Золочівська швейна фабрика» усунути порушення вимог пункту 3 частини першої статті 29 КЗпП України, пункту 9 частини першої статті 29 КЗпП України, частини першої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Примірники Акту та Припису було скеровано поштовим зв`язком на юридичну адресу позивача. У зв`язку з наведеним, на підставі абз.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Міжрегіональним управлінням видано наказ № 286/ЗХ-ЗК та направлення № ЗХ/1/8020-25 від 08.05.2025 року, якими відповідних посадових осіб Міжрегіонального управління уповноважено у період з 12.05.2025 року по 13.05.2025 року на проведення позапланового заходу зі здійснення державного контролю у формі перевірки у ТДВ «Золочівська швейна фабрика» на предмет додержання законодавства про працю в частині виконання вимог припису від 29.12.2023 № ЗХ/ ЛВ/39854/264/П. Під час проведення позапланової перевірки Міжрегіональним управлінням складено Акт від 13.05.2025 ЗХ/ЛВ/39854/264-ЗХ/ЛВ/15057/П023622 та встановлено невиконання законних вимог посадової особи територіального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю, а саме, припису від 29.12.2023 № ЗХ/ЛВ/39854/264/П, в частині порушення вимог законодавства про працю, відповідальність за що передбачено ст.188-6 КУпАП. Зазначає, що виявлені порушення стосувались наступного: на початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про процедуру та встановлені КЗпП України строки попередження про припинення трудового договору, яких повинні дотримуватися працівник і роботодавець. Однак, таке допущено ТДВ «Золочівська швейна фабрика» повторно, проте уже не щодо ОСОБА_2 , а стосовно ОСОБА_3 , яка прийнята на роботу 09.05.2024 року (тобто після видання припису). Стверджує, що ні в акті, ні в протоколі, ні в постанові не зазначено в частині невиконання другого пункту припису про ОСОБА_2 , адже Міжрегіональне управління цілком усвідомлює, що відновлення порушених прав ОСОБА_2 конкретно в цій частині (в частині про інформування про звільнення) неможливо. На думку відповідача в даному випадку ТДВ «Золочівська швейна фабрика» повинно було врахувати другий пункт припису і не допускати подібного порушення повторно, тобто запобігати подальшому порушенню вказаних норм законодавства. Проте, ТДВ «Золочівська швейна фабрика» і надалі допускало порушення вимог п.9 ч.1 ст.29 КЗпП України, а саме щодо працівниці ОСОБА_3 , що Міжрегіональне управління цілком закономірно визнало як невиконання другого пункту припису. На підставі виявлених порушень, 13.06.2025 року посадовою особою було складено протокол № ЗХ/ЛВ/15057/023622/ПТ та постанову № ЗХ/ЛВ/15057/023622/ПТ/ПС, якою директора ТДВ «Золочівська швейна фабрика» ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст.188-6 КУпАП, а саме невиконання законних вимог посадової особи територіального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю, а саме припису від 29.12.2023 № ЗХ/ЛВ/39854/264/П, в частині порушення вимог законодавства про працю. Від підписання протоколу та постанови ОСОБА_1 відмовилась (повторно не прибула), тому вони були скеровані засобами поштового зв`язку за юридичною адресою підприємства, вказаною в ЄДРПОУ. Щодо можливого пропуску строку для накладення адміністративного стягнення представник звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ст.188-6 КУпАП, а саме невиконання законних вимог посадових осіб відповідного органу щодо усунення порушень законодавства про працю, є триваючим правопорушенням, а відтак, строк накладення адміністративного стягнення повинен відраховуватись з моменту виявлення правопорушення. Оскільки перевірка виконання суб`єктом господарювання припису проводилась з 12.05.2025 року по 13.05.2025 року, то саме 13.05.2025 року як момент завершення перевірки (дата складення Акту) повинно визнаватись моментом виявлення правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП. Міжрегіональне управління вважає, що виконання припису полягає в усуненні усіх без виключень порушень, що зафіксовані в ньому. Тобто усунення одного чи декількох порушень, що не вичерпують усіх порушень (усіх пунктів припису), свідчить лише про його часткове виконання, що не може розцінюватись суб`єктом владних повноважень як повне виконання припису. А тому, навіть за часткового виконання припису підстави для накладення адміністративного стягнення згідно зі ст.188-6 КУпАП залишаються наявними. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позову.

Представником позивача 02.09.2025 року подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що доводи викладені у позові підтримує. Заперечення викладенні представником відповідача не заслуговують на увагу. Вважає, що відповідач вийшов за межі предмета перевірки та здійснив перевірку щодо інших працівників, зокрема, щодо громадянки ОСОБА_3 , оскільки такий предмет не був метою проведення позапланового заходу.

Позовна заява надійшла до суду 02.07.2025 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 03.07.2025 року, позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків зазначених у мотивувальній частині ухвали.

14 липня 2025 року позивачем подано заяву на усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 03.07.2025 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 14.07.2025 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

22 липня 2025 року розгляд справи за клопотаннями сторін відкладено на 02.09.2025 року.

Представник позивача - адвокат Бойчук Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові та додаткових поясненнях, просить позов задовольнити.

Представник відповідача Лепко Є.С. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила. Додатково пояснила, що вона не погоджується із твердженням позивача про індивідуальний характер припису № ЗХ/ЛВ/39854/264/П від 29.12.2023 року, вважає, що такий стосується не тільки ОСОБА_2 , але і всіх інших працівників Товариства. Окрім цього, такий був предметом оскарження у справі № 380/3212/24 та визнаний таким, як обґрунтований та законний.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку.

За приписами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді директора ТДВ «Золочівська швейна фабрика», що підтверджується копією наказу № 8-ВК від 24.05.2022 року (а.с.15).

Посадовими особами ЗМУ Держпраці на підставі отриманих від заявника заяв про порушення законодавства про працю у період з 28.12.2023 року по 29.12.2023 року було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) в ТДВ «Золочівська швейна фабрика», за результатами проведення якого винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ЗХ/ЛВ/39854/264/П від 29.12.2023 року, яким зобов`язано директора ТДВ «Золочівська швейна фабрика» ОСОБА_1 усунути порушення вимог пункту 3 частини першої статті 29 КЗпП України, пункту 9 частини першої статті 29 КЗпП України, частини першої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (а.с.11-14).

Порушення ТДВ «Золочівська швейна фабрика» полягали в неналежному оформленні документів в частині визначення умов оплати праці; не наданні додаткових документів, якими визначено умови оплати праці; не наданні доказів належного ознайомлення до початку роботи працівників, зокрема, ОСОБА_2 з такими умовами. Також, встановлено, що директор ТДВ «Золочівська швейна фабрика» здійснювала виплату заробітної плати у розмірі, що не відповідає умовам трудового договору та нижче встановленого державою мінімального розміру. А також, у підміні понять, що застосовані персонально до працівника ОСОБА_2 під час розірвання трудового договору, оскільки трудовий договір з ініціативи роботодавця з ОСОБА_2 розірвано 29.12.2023 року на підставі наказу ТДВ «Золочівська швейна фабрика» від 29.12.2023 у зв`язку із скороченням чисельності працівників. Водночас інші працівники звільнені 19.10.2023 року з їх власної ініціативи та одночасно прийняті на роботу з 20.10.2023 року до ПП «Дебют».

Наказом ТДВ «Золочівська швейна фабрика» за № 29-ВК від 29.12.2023 року, ОСОБА_2 звільнено з посади швачки на підставі п.1 ст.40 КЗпП (скорочення чисельності працівників) (а.с.16).

Як вбачається із місту протоколу про адміністративне правопорушення № ЗХ/ЛВ/15057/023622/ПТ від 13.06.2025 року, в період з 12.05.2025 року по 13.05.2025 року Міжрегіональним управлінням проведено повторну перевірку ТДВ «Золочівська швейна фабрика», за результатами якої встановлено невиконання законних вимог посадової особи територіального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю, а саме, припису від 29.12.2023 року № ЗХ/ЛВ/39854/264/П, в частині порушення вимог законодавства про працю, а саме: 1) не виконано другий пункт припису: не усунуто порушення вимог п.9 ч.1 ст.29 КЗпП України - до початку роботи роботодавець в узгоджений із працівником спосіб і надалі не інформує працівників про процедуру та встановлені КЗпП України строки попередження про припинення трудового договору, яких повинні дотримуватися працівник і роботодавець. Зокрема, вказане порушення допущено стосовно ОСОБА_3 , яка прийнята на роботу у ТДВ «Золочівська швейна фабрика» з 09.05.2024 року, відповідно до наказу від 08.05.2024 № 8-ВК та яку директор ОСОБА_1 не поінформувала про процедуру та встановлені КЗпП України строки попередження про припинення трудового договору, яких повинні дотримуватись працівник і роботодавець; 2) не виконано третій пункт припису: не надано підтверджуючих документів про усунення порушення вимог ч.1 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яке мало місце стосовно ОСОБА_2 при нарахуванні заробітної плати у вересні 2023 року. Так, заробітна плата ОСОБА_2 у ТДВ «Золочівська швейна фабрика» не виплачувалась на умовах, визначених трудовим договором, а нижче встановленого державою мінімального розміру при виконанні роботи в режимі повної зайнятості. Основні трудові права працівників регламентовані ст.2 КЗпП України. Право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою; 3) не виконано четвертий пункт припису: не надано підтверджуючих документів про усунення порушення вимог п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України стосовно підміни понять ОСОБА_1 при розірванні трудового договору у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, що застосовано персонально до працівника ОСОБА_2 , а не до відповідної посади згідно штатного розпису підприємства (а.с.8-9).

13 червня 2025 року головним державним інспектором відділу з питань праці північного регіону Управління інспекційної діяльності у Львівській області Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Колівошко Н.П. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № ЗХ/ЛВ/15057/023622/ПТ/ПС від 13.06.2025 року, якою директора ТДВ «Золочівська швейна фабрика» області ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення статті 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1360,0 гривень (а.с.10).

Відповідно до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу.

Статтею 188-6 КУпАП передбачено відповідальність за невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіальних органів щодо усунення порушень законодавства про працю, зайнятість населення та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або недопущення посадових осіб цих органів до здійснення заходів державного нагляду (контролю), підстави яких визначені законом.

Відповідно до ч.1 ст.259 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі Положення № 96), Держпраці є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно з пунктом 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до п.п.1 п.3 Положення про Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці № 171 від 23.09.2022 (далі Положення № 171), основними завданнями Міжрегіонального управління є: реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з п.п.5, 48 п.4 Положення № 171 Міжрегіональне управління на виконання покладених на нього завдань здійснює державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю. Міжрегіональне управління накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання вимог посадових осіб Міжрегіонального управління.

Міжрегіональне управління здійснює діяльність у сфері контролю за додержанням законодавства про працю відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі Закон № 877-V), Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 877-V, державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Планові та позапланові заходи здійснюються в робочий час суб`єкта господарювання, встановлений його правилами внутрішнього трудового розпорядку (частина 3 статті 4 Закону № 877-V).

Відповідно до пункту 11 статті 4 Закону № 877-V плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником. Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи.

Відповідно до положень Закону № 877-V перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення) (абзац 1 частини 5 статті 7 Закону № 877-V).

Перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.

Відповідно до п.4 ст.5 Закону України № 877-V повідомлення про плановий захід зі здійснення державного нагляду (контролю) надсилається рекомендованим листом та/або за допомогою електронного зв`язку (у тому числі через електронний кабінет чи іншу інформаційну систему, користувачами якої є відповідний орган державного нагляду (контролю) та суб`єкт господарювання, який ним перевіряється) або вручається особисто під розписку керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі.

Згідно частини шостої статті 7 Закону № 877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку (ч.8 ст.7 Закону № 877-V).

Відповідно до ч.9 ст.4 Закону № 877-V невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб`єкта господарювання згідно із законом.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови директор ТДВ «Золочівська швейна фабрика» Рущишин Я.М. не виконала законних вимог посадової особи територіального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю, а саме припису від 29.12.2023 № ЗХ/ ЛВ/39854/264/П, в частині порушення вимог законодавства про працю.

Окрім того, з протоколу інспектора праці на основі якого було винесено оскаржувану постанову вбачається, що Рущишин Я.М. не виконала пункти другий, третій та четвертий припису від 29.12.2023 № ЗХ/ЛВ/39854/264/П, оскільки нею не надано жодних підтверджуючих документів, які б свідчили, про усунення порушення вказаних у зазначених пунктах припису.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У статті 72 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У статті 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 у справа № 524/5741/16-а).

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа № 537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Отже, умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 188-6 КУпАП є встановлення факту невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіальних органів щодо усунення порушень законодавства про працю, зайнятість населення та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або недопущення посадових осіб цих органів до здійснення заходів державного нагляду (контролю), підстави яких визначені законом із долученими та підтверджуючими належними доказами.

Зазначених вимог закону відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності не дотримано.

При цьому, на підтвердження винуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП, доказів суду відповідачем не надано.

Позивач звертаючись до суду із позовом, в обґрунтування посилань на обставини щодо відсутності в її діях вини у вчиненні даного правопорушення з підстав, що не залежали від її волі зазначає про звільнення працівника ОСОБА_2 із займаної посади 29.12.2023 року, тобто у день винесення припису, що позбавило її можливості виконати його у повному обсязі.

Суд, погоджується з такими доводами позивача та звертає увагу контролюючого органу, що на момент складення припису 29.12.2023 року, так і на час складення акту 13.05.2025 року, за результатами позапланової перевірки на предмет виконання припису від 29.12.2023 року, усунути та забезпечити дотримання вимог законодавства про працю фактично виконати було неможливо, оскільки 29.12.2023 року на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України ОСОБА_2 була звільнена з посади, яку обіймала у ТДВ «Золочівська швейна фабрика», тобто трудові відносини між сторонами було припинено.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні акти позапланої перевірки та відомості про можливе оскарження ОСОБА_2 наказу про звільнення в судовому порядку та поновлення на роботі.

Водночас, суд відхиляє доводи відповідача, які також стали підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності як допущення вказаних у приписі від 29.12.2023 року порушень, щодо іншого працівника ОСОБА_3 , яка прийнята на роботу 09.05.2024 року з огляду на наступне.

У своїй постанові № 380/6882/20 від 24.04.2024 року Верховний Суд у складі колегії Касаційного адміністративного суду вказав, що за змістом частини першої статті 6 Закону № 877-V що під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Це положення покликано запобігти зловживанням державними органами з питань праці у проведенні перевірок з ширшим обсягом питань.

У постанові Верховного Суду № 260/871/19 від 28.03.2024 року звернуто увагу на те, що у постановах від 31.01.2019 у справі № 809/799/17, від 19.02.2021 у справі № 820/7069/16, від 20.09.2021 у справі № 2040/5544/18 Верховний Суд вже неодноразово доходив висновку щодо необхідності дотримання вимог статті 6 Закону № 877-V в частині неможливості з`ясування під час позапланового заходу тих питань, які не слугували підставою для його проведення.

Як встановлено з матеріалів справи у даному випадку Міжрегіональним управлінням в основу притягнення до адміністративної відповідально покладено порушення ОСОБА_1 , пункту другого припису від 29.12.2023 року № ЗХ/ЛВ/39854/264/П, в частині порушення вимог законодавства про працю, зокрема і щодо допущеного порушення стосовно ОСОБА_3 , яка прийнята на роботу у ТДВ «Золочівська швейна фабрика» з 09.05.2024 року. Тобто підстави притягнення ОСОБА_1 до відповідальності набули ширшого обсягу, ніж ті, які останній необхідно було усунути згідно припису. Вказане свідчить про недотримання відповідачем вимог законності підстав для з`ясування під час позапланового заходу тих питань, які не слугували підставою для його проведення.

Суд також відхиляє твердження представника відповідача про більш ширший характер припису № ЗХ/ЛВ/39854/264/П від 29.12.2023 року, що на її думку було встановлено у рішенні суду в справі № 380/3212/24 про визнання протиправним та скасування припису, оскільки апеляційний адміністративний суд дійшовши висновку про обґрунтованість, законність припису та відсутності підстав для його скасування, досліджував його на предмет порушень встановлених саме щодо звільненого працівника ОСОБА_4 .

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності свого рішення.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

У пункті 23 рішення Європейського суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З наведених положень та обставин справи слідує, що відповідачем неправомірно визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № ЗХ/ЛВ/15057/023622/ПТ/ПС від 13.06.2025 року, якою накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу у розмірі 1360,0 гривень, тому, таку необхідно скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судом встановлено, що під час звернення з позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 605,60 гривень (а.с.26).

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, понесені та доведені позивачем судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути на користь останньої за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Керуючись ст.ст.5, 6, 9, 14, 16, 72-77, 79, 132, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову № ЗХ/ЛВ/15057/023622/ПТ/ПС від 13.06.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ст.188-6 КУпАП, винесену головним державним інспектором відділу з питань праці північного регіону Управління інспекційної діяльності у Львівській області Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Колівошко Наталією Петрівною, а справу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Рішення може бути оскаржено згідно з ч.4 ст.286 КАС України протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.272 КАС України.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, місцезнаходження: 79005, м.Львів, пл.Міцкевича,8, .

Повний текст судового рішення складено - 02 вересня 2025 року.

Суддя Грицко Р.Р.