Справа № 340/624/25
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 340/624/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 року (головуючий суддя Петренко О.С.)

в адміністративній справі №340/624/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 31.01.2025 до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Вінницькій області від 22.01.2025 №31 про відмову в перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Вінницькій області провести йому з 01.01.2024 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зазначеного в довідці, виданій ТУ ДСА в Кіровоградській області від 14.01.2025 за №5, з урахуванням раніше виплачених сум. В обґрунтування позову зазначено, що наявні підстави для проведення перерахунку із урахуванням суддівської винагороди, яка визначена із прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Вінницькій області від 22.01.2025 №31 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУ ПФУ в Вінницькій області провести ОСОБА_1 з 01.01.2024 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зазначеного в довідці, виданій ТУ ДСА в Кіровоградській області від 14.01.2025 за №5, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що оскільки Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися або змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні. Тобто, змін у законодавстві щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового окладу судді, протягом останніх років не відбулося. Разом з тим, в довідці про суддівську винагороду №5 виданої 14.01.2025 ТУ ДСА у Кіровоградській області, суддівська винагорода для визначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024 року обчислена із прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн. Таке обчислення суддівської винагороди для визначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці було проведено на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 340/3177/24. При цьому, вказане судове рішення не зобов`язує територіальні органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач є суддею у відставці з 2016 року та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Позивач подав заяву про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01 січня 2024 року, до якої додав довідку, складену Територіальним управлінням ДСА в Кіровоградській області від 14.01.2025 за №5 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Подану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 22.01.2025 року за № 31 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відмовлено.

Відмова мотивована тим, що згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, за 2024 рік не змінювався з 2020р. і становить 2102 грн. Тому підстав для проведення перерахунку із урахуванням суддівської винагороди, яка визначена із прожиткового мінімуму для працездатних осіб в іншому розмірі немає.

Позивач вважає протиправним вказане рішення відповідача від 22.01.2025 року №31.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Матеріалами справи підтверджується, що Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі №340/317724, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.12.2024, задоволено:

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, із застосуванням для визначення посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 року у розмірі 3028,00 гривень.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області виготовити та видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, із застосуванням для визначення посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 року у розмірі 3028,00 гривень.

Також матеріалами справи підтверджується, що на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі №340/3177/24 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області було видано про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024

Отже, на виконання рішення Кіровогградського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 340/3177/24 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області було видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому пенсійний орган своїм рішенням від 22.01.2025 року №31 відмовив у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (на підставі виданої довідки), зазначивши, що згідно Законів України про Державний бюджет на 2021, 2022, 2023 та 2024 роки прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді становить 2102грн.

Позивач вважає протиправним вказане, оскільки на підставі рішення суду, що набрало законної сили, видано довідку для перерахунку пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці).

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.07.2024 у справі №340/3177/24 не покладався на пенсійний орган будь-який обов`язок щодо перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі виданої довідки.

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд вже розглядав питання стосовно механізму перерахунку розміру щомісячного довічного утримання суддів у постанові від 27.10.2022 у справі №640/10564/21 та вказав, що довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою не є юридичним фактом, з яким пов`язується виникнення права на перерахунок. Суддівська винагорода визначається безпосередньо законом.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII визначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Статтею 4 Закону №1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною 2 статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду №4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено з 1 січня відповідного року прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн.;

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» - 2481,00 грн.;

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» - 2684,00 грн.,

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» - 3028,00 грн.

Зазначеними Законами на 2021-2024 роки встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції, надаючи оцінку зазначеним правовідносинам бере до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №240/9028/24, в яких зазначено, що Велика Палата Верховного Суду щодо питання наявності підстав для застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня календарного року відповідно до абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», для розрахунку посадового окладу судді дійшла висновку про правомірність нараховування та виплати суддівської винагороди у період з 27.12.2023 року до 8.02.2024 року, із застосуванням положень Закону № 2453-VI.

Так, стаття 130 Конституції України визначає, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

При цьому на час виникнення спірних правовідносин пункт 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачав, що суддівська винагорода для суддів Вищого адміністративного суду України визначається Законом № 2453-VI.

Так, згідно із частиною 2 статті 133 Закону № 2453-VI суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

За змістом частини 3 статті 133 Закону №2453-VI з урахуванням Рішення Конституційного Суду від 4.12.2018 року № 11-р/2018 посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом.

Частиною 4 статті 133 Закону № 2453-VI визначено, що посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом, зокрема, судді вищого спеціалізованого суду - 1,2 (пункт 2).

Водночас пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 6.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 1 січня 2017 року, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Закон № 966-XIV дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Згідно зі статтею 1 цього Закону прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Частиною 3 статті 4 Закону № 966-XIV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Так, за змістом абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб було встановлено у розмірі 2684 гривні.

Водночас згідно з абзацом 5 цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, було встановлено у розмірі 2102 гривні.

Аналогічно абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено у розмірі 3028 гривень, а згідно з абзацом п`ятим цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - у розмірі 2102 гривні.

Отже, окремими приписами законів України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2023 року та з 1 січня 2024 року відповідно встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.

У цьому аспекті Велика Палата Верховного Суду зауважила, що наведені приписи абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому підлягають застосуванню для визначення посадового окладу судді.

Водночас викладений у цій справі висновок Великої Палати Верховного Суду відрізняється від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 13.07.2023 року у справі №280/1233/22, від 21.03.2024 року у справі № 620/4971/23 та ін.

Спори у цих справах стосувалися застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року.

У наведених справах Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV, і в цьому ж Законі закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум. Ураховуючи те, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» і за приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

За позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цій категорії спорів закон про Державний бюджет України на відповідний рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Велика Палата Верховного Суду не погодилася з наведеними висновками з таких міркувань.

Безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV.

Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Водночас законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи.

Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.

Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) про якість судових рішень вказала, що судді повинні послідовно застосовувати закон.

Однак коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні (пункт 49).

Згідно з пунктом 4 частини 4 статті 17 Закону № 1402-VIII єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.

У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom, заява № 27238/95) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), зміни суспільного контексту.

Отже, Велика Палата Верховного Суду має відступати від попередніх висновків Верховного Суду чи конкретизувати їх за наявності для цього належної підстави.

Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання.

З огляду на викладене та з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.07.2023 року у справі № 280/1233/22 та 21.03.2024 року у справі № 620/4971/23, і зазначає про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді (2102 гривні).

Велика Палата Верховного Суду нагадує, що незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого вона відступила, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначене обумовлює скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1,4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції не дослідив обставини справи, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в задоволенні позову слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 28.08.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова