Справа № 480/3257/25
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 вересня 2025 року Справа № 480/3257/25

Суддя Сумського окружного адміністративного суду Павлічек В.О., розглянувши в приміщенні суду в м. Суми заяву ОСОБА_1 щодо ухвалення додаткового рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 року по справі № 480/3257/25 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 21.05.2024 року №11/20110-суд, виданої Адміністрацією Державною прикордонною службою України. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 на підставі оновленої довідки від 21.05.2024 року №11/20110-суд про розмір грошового забезпечення, виданої Адміністрацією Державною прикордонною службою України станом на 01.01.2023, з урахуванням виплачених сум. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

28.08.2025 року позивачем через систему "Електронний суд" подано заяву, в якій, з посиланням на ст. 141, 126, 246, 270 ЦПК, просить:

1. Поновити строк на подання доказів судових витрат.

2. Ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача (з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області) на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 2400,00 грн.

3. Додатково вирішити питання розподілу судових витрат.

В даній заяві заявник зазначив, що вважаю за доцільне визначити витрати у розмірі 2400,00 грн, які припадають на розгляд справи №480/3257/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, та заявляє вимогу про їх стягнення відповідно до ст. 141, 270 ЦПК України.

Водночас заявник зазначив, що з метою підготовки позовів, зокрема, по справі № 480/3257/25, з ТОВ «Мережа права» було укладено договір № від 31.01.2023 про надання правничої допомоги. Після ухвалення рішень суду, позивач отримав від ТОВ «Мережа права» акт приймання-передачі правничих послуг лише 26.08.2025. При цьому через об`єктивні причини (акт було складено та передано лише після ухвалення всіх судових рішень, а також завершення надання допомоги ТОВ «Мережа права» - остаточної оплати послуг) позивач не мав можливості подати цей документ раніше. Окрім того заявник зазначив, що територія, на якій він проживає, належить до зони можливих бойових дій і оголошена зоною обов`язкової евакуації, що обмежувало його процесуальні дії. Тому він не заявляв раніше про стягнення судових витрат з відповідача.

Дослідивши доводи заяви щодо ухвалення додаткового рішення та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 3 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 у питанні доведеності оплати витрат на правову допомогу, сформувала наступні висновки:

«…склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.».

Вирішуючи питання відшкодування витрат на правову допомогу, Верховний Суд у постанові від 12.08.2020 у справі № 340/2449/19 виходив з наступного:

«…Судом першої інстанції правильно зауважено, що з огляду на приписи частини третьої статті 143 КАС України, докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів. При цьому суд враховує, що у разі розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, докази судових витрат за загальним правилом мають бути надані до вирішення справи по суті.

…Отже, Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що за умови відсутності будь-яких належних і беззаперечних доказів на підтвердження поважності пропуску позивачем встановленого частиною сьомою статті 139 КАС України строку подання доказів понесених стороною судових витрат не можливості вчасного звернення до адміністративного суду внаслідок суттєвих перешкод, вказана заява підлягає залишенню без розгляду.».

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 07.07.2023 у справі № 340/2823/21 дійшов наступних висновків:

«Частина сьома статті 139, частини третя, четверта статті 143 КАС України містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів. Вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останнім етапом - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу. Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду касаційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України».

В постанові від 25.07.2023 у справі №340/4492/22, в ухвалах від 08.01.2024 у справі №580/3758/19 та від 23.01.2024 у справі №380/12348/22 Верховний Суд дійшов висновку що, за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині касаційної скарги узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами касаційного розгляду не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Крім того, вирішуючи питання відшкодування витрат на правову допомогу, Верховний Суд у постанові від 22.11.2024 у справі №420/15183/23 сформував наступні висновки:

«…за загальними правилами частини першої статті 143 КАС України, питання щодо судових витрат суд вирішує у рішенні, постанові або ухвалі.

Як виключення з цього правила, частиною 3 цієї статті передбачено можливість вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Однак, така можливість допускається лише за наявності поважних причин неможливості надати до закінчення судового розгляду докази понесених судових витрат.

Визначення частиною 7 статті 139 КАС України судових витрат не лише таких що сплачені, а й таких, що мають бути сплачені, не відміняє положень статті 143 КАС України, якою передбачено загальні підходи до порядку вирішення розподілу судових витрат саме під час постановлення рішення, постанови, ухвали.

Застосування положень статей 139 та 143 КАС України передбачає обов`язкове системне тлумачення цих норм, яке передбачає, що учаснику справи недостатньо лише «задекларувати» понесення в майбутньому судових витрат, а тим паче витрат на правову допомогу, а необхідно також довести неможливість з поважних причин оплатити її до прийняття рішення (постанови, ухвали) і на підтвердження таких причин надати відповідні докази.

Інакший підхід до розуміння природи судових витрат (зокрема витрат на правову допомогу) та порядку їх відшкодування, певною мірою узалежнить їх розмір від результатів розгляду справи і ускладнить можливість ревізії судом їх розміру на предмет розумності та співмірності відповідно до вимог частини 5 статті 134 та частини 9 статті 139 КАС України.

Крім того, визначені пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України підстави для ухвалення додаткового рішення передбачають, що на момент ухвалення рішення у суду була можливість вирішити питання про судові витрати, однак таке питання не було вирішене. При цьому, невирішення цього питання відбулось з вини суду, а не учасника процесу.

Відтак, відсутність на момент ухвалення рішення у суду доказів понесених судових витрат (в т.ч. на правову допомогу), виключає можливість ухвалення додаткового рішення з підставі передбачених пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України.».

Суд зазначає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/3257/25 була прийнята в порядку письмового провадження 03.06.2025.

Згідно довідки про доставку електронного листа, копію рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 року по справі № 480/3257/25 доставлено позивачу в його електронний кабінет системи «Електронний суд» - 03.06.2025 о 19:25 (а.с. 27).

Заява позивача щодо ухвалення додаткового судового рішення у справі надійшла до суду через систему «Електронний суд» - 28.08.2025.

Тобто, в даному випадку заявником не дотримано вимоги ч. 7 ст. 139 КАС України, а саме протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду не було подано доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, суд звертає увагу, що позовна заява не містить клопотань позивача про відшкодування витрат на правову допомогу.

Будь-яких інших заяв або клопотань про відшкодування витрат на правову допомогу, поданих позивачем до суду до розгляду справи по суті матеріали справи не містять.

За таких обставин, передбачені частиною 3 статті 143 КАС України підстави вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог були відсутні.

Покликання позивача в обґрунтування своїх висновків на акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 26.08.2025 № 1 є безпідставним, оскільки такий акт підтверджує лише факт надання зазначених у ньому послуг, однак не містить інформацію про їх оплату, відтак, в розумінні частини 7 статті 139 КАС України не є належним доказом понесення позивачем витрат по оплаті послуг адвоката щодо надання правової допомоги.

Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 16.06.2025 року по справі №160/8292/23 та від 16.06.2025 року по справі №160/8292/23, а також з позицією Другого апеляційного адміністративного суду, викладеної в ухвалах від 03.03.2025 р. по справі № 520/23885/23, від 03.04.2025 р. по справі № 520/13003/24, від 17.06.2025 р. по справі № 520/8448/23 та від 02.06.2025 р. по справі № 480/7397/24.

Щодо заявленого позивачем, в заяві щодо ухвалення додаткового рішення, клопотання про поновлення строку на подання доказів судових витрат, суд зазначає, що за правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 12.05.2022 в справі № 480/1576/20, яка враховується судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, п`ятиденний строк з дня ухвалення судового рішення для подання заяви щодо розподілу судових витрат є присічним та не може бути продовжений або поновлений судом.

Отже, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що заява ОСОБА_2 щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 7 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. .139, 166, 243, 248, 250, 254, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу по справі № 480/3257/25 - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.О. Павлічек