Справа № 200/4566/25
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року Справа№200/4566/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Загацької Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 26.06.2024, якими ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості:

податкове повідомлення-рішення від 26.06.2024 №1-0522-UA0061690 на суму 123 051,00 грн. (податковий період 2021р.);

податкове повідомлення-рішення від 26.06.2024 №1-0522-UA0061690 на суму 133 305,25 грн. (податковий період 2022р.);

податкове повідомлення-рішення від 26.06.2024 №1-0522-UA0061690 на суму 137 406,95 грн. (податковий період 2023р.).

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач вказав, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями йому нараховано плату з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021-2023 роки за належний йому на праві власності об`єкт нежитлової нерухомості - комплекс нежитлових будівель свинарника в АДРЕСА_2 , загальною площею 4101,7 кв.м.

Не погоджуючись з нарахуванням податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивач зазначає, що контролюючим органом пропущено строк для нарахування податкових зобов`язань за 2021-2023 роки, що не відповідає приписам підпункту 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 та пункту 102.1 статті 102 ПК України, зміст яких зводиться до того, що контролюючий орган, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання.

Також позивачем зазначено, що належний йому на праві власності об`єкт нежитлової нерухомості, є свинарником, що є будівлями сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням 01.01.: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані будівлі в оренду, лізинг чи позичку зазначені будівлі не передавались, комерційно не використовує будівлі, які має у власності позивач. Отже такі будівлі та споруди відносяться до будівель сільськогосподарського призначення та відповідно до Державного Класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000 віднесені до класу 1271.1 (1 будівлі, 12 будівлі нежитлові, 127 будівлі нежитлові інші, 1271 будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства, 1271.1 будівлі тваринництва), відтак не є об`єктом оподаткування в силу вимог пункту "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.07.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву вказав, що позивачем в позові зазначено, що позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості (комплексу нежитлових будівель свинарника).

Разом з цим, як зазначає позивач у позовній заяві, вказані будівлі сільськогосподарського призначення (за цільовим призначенням 01.01. «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва») комерційно не використовує.

Отже, оскільки ОСОБА_1 не є фізичною особою підприємцем у розумінні чинного законодавства України, та не є сільськогосподарським товаровиробником, у порядку визначеному відповідно до п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, тому нежитлова нерухомість (нежитлова будівля загальною площею 4101,7 кв.м.), яка належить ОСОБА_1 на підставі права власності, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Враховуючи зазначене, та оскільки, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підстави для скасування нарахованих сум з податку на нерухоме майно, відсутні.

На думку представника відповідача, ГУ ДПС у Донецькій області на законних підставах та у відповідності до вимог чинного законодавства, в межах повноважень, правомірно винесені спірні податкові повідомлення-рішення форми про нарахування позивачу за 2021-2023рр. сум податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, як власнику об`єкту нежитлової нерухомості (нежитлової будівлі загальною площею 4101,7 кв.м.) розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій вказано, що позивач в розумінні чинного законодавства є сільськогосподарським товаровиробником. Він здійснює відповідну діяльність - вирощування свійських тварин в будівлях виробничого призначення, які належать йому на праві власності. Об`єкт нежитлової нерухомості, є свинарником, що є будівлями сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням 01.01.: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані будівлі позивачем в оренду, лізинг чи позичку не передавались. Тобто він їх використовує для вирощування та розведення свійських тварин, а не здає в оренду як комерцію.

Реалізацію сільськогосподарської продукції здійснювало ТОВ «ТЕПЛІВСЬКА САДИБА» (), де позивач, ОСОБА_1 є засновником даного товариства та кінцевим бенефіціарним власником, що підтверджується Витягом з ЄДР станом на 27.07.2025, згідно якого вбачається, що товариство є діючою юридичною особою, зареєстрованою за законодавством України - 07.09.2017, станом на дату отримання Витягу статус не припинено, а зареєстровано. Основними кведами ТОВ «ТЕПЛІВСЬКА САДИБА» є: розведення свійської птиці; розведення свиней, розведення інших тварин; оптова торгівля живими тваринами; оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; виробництво м`яса свійської птиці; роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах.

Зауважено, що для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди, які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.09.2025 у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Донецькій області про розгляд справи № 200/4566/24 в порядку загального позовного провадження з викликом сторін відмовлено.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є власником комплексу нежитлових будівель свинарника в АДРЕСА_2 , загальною площею 4101,7 кв.м., зареєстрованого приватним нотаріусом Стеблиною Є.В. Канівського нотаріального округу Черкаської області, дата реєстрації права власності 18.10.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 185265186 від 18.10.2019.

Враховуючи те, що позивач є власником даної нежитлової будівлі, Головне управління ДПС у Донецькій області 26.06.2024 винесло податкові повідомлення-рішення, а саме:

№1-0522-UA0061690 (форми «Ф»), яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 123051,00 грн за податковий період 2021 року;

№1-0522-UA0061690 (форми «Ф»), яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 133305,25 грн за податковий період 2022 року;

№1-0522-UA0061690 (форми «Ф»), яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 137406,95 грн за податковий період 2023 року;

Позивач, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Пункт 266.8 статті 266 ПК України регламентує порядок обчислення сум податку в разі зміни власника об`єкта оподаткування податком. Відповідно до підпункту 266.8.1 цієї статті у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності (підпункт 266.8.2 пункту 266.8 статті 266 ПК України).

Так, відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналізуючи наведені вище нормативні приписи підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; 3) об`єкт нерухомості не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

Досліджуючи питання дотримання позивачем вищевказаних умов, судом враховано наступне.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації. Згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Відповідно до ДК 018-2000 до групи Будівлі нежитлові інші (код 127) включено клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271)

У свою чергу клас Будівлі сільськогосподарського призначення (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.

Крім того клас Будівлі сільськогосподарського призначення (код 1271.1) включає в себе будівлі для тваринництва.

З наданих суду доказів вбачається, що належний позивачу об`єкт нерухомого майна комплекс нежитлових будівель свинарника, на який контролюючим органом нараховано податкове зобов`язання відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відноситься до нежитлових будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класів "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271), "Будівлі для тваринництва" (код 1271.1), Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Вказана обставина не заперечується відповідачем.

Досліджуючи питання щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. У свою чергу відповідно до норм вказаної сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

За змістом статті 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис від 23.09.2008 №575-VI у редакції до 04.12.2020 виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Разом з тим, згідно зі статтею 1 Закону №575-VI, у редакції з 04.12.2020 виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Аналіз вказаного дає суду дійти до висновку, що наведені вище поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 140/2700/149, від 26.11.2020 у справі № 560/168/19, від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18.

Більш того, на користь висновку про те, що положення пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є застосовними в тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.

Так, Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, яка наведене вже судом вище, а до цього така норма вказувала лише на те, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

У спірному випадку позивач не має статусу підприємця, проте вказує на вирощування свійських тварин в будівлях виробничого призначення.

Правові, організаційні, економічні та соціальні засади ведення особистого селянського господарства визначає Закон України "Про особисте селянське господарство" від 15.05.2003 №742-IV (далі - Закон №742-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №742-IV особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Статтею 3 Закону №742-IV передбачено, що дія цього Закону поширюється на фізичних осіб, яким у встановленому законом порядку передано у власність або оренду земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №742-IV до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону №742-IV, серед іншого, регламентовано, що члени особистого селянського господарства мають право реалізовувати надлишки виробленої продукції на ринках, а також заготівельним, переробним підприємствам та організаціям, іншим юридичним і фізичним особам.

Визначаючись щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом проаналізованих законодавчих норм сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власновиробленої продукції рослинництва і тваринництва, її реалізацію.

Матеріали справи містять копію договору оренди землі від 03.12.2019 укладеного між позивачем та Степанецькою сільською радою об`єднаної територіальної громади Черкаської області, згідно якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :01:001:0278, загальною площею 2,6940 га на якій розміщено об`єкти нерухомого майна свинарник з іншими будівлями господарського призначення, які належать Орендарю земельної ділянки. Строк дії Договору оренди земельної ділянки 49 років.

Вказаний договір було зареєстровано, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованою 27.07.2025.

Також в матеріалах справи міститься Витягом з ЄДР станом на 27.07.2025 з якого вбачається, що ОСОБА_1 є засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ТЕПЛІВСЬКА САДИБА» (), зареєстрованого 07.09.2017. Основними видами діяльності товариства є: розведення свійської птиці; розведення свиней, розведення інших тварин; оптова торгівля живими тваринами; оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; виробництво м`яса свійської птиці; роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах.

У письмових поясненнях представник позивача пояснює, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0278 та нежитлові будівлі використовується позивачем, не надаються в лізинг чи оренду третім особам. Реалізацію вирощеної продукції здійснює ТОВ «ТЕПЛІВСЬКА САДИБА» (), де позивач, ОСОБА_1 є засновником та кінцевим бенефіціарним власником.

У спірному випадку суд вважає, що позивач підтвердив право на пільгу, бо матеріали справи свідчать про використання нежитлової будівлі складу у сільськогосподарському виробництві.

За встановлених обставин у цій справи позивач підпадав під визначення «сільськогосподарський товаровиробник» протягом 2021-2023 років, а отже до нього має бути застосована пільга, передбачена приписами пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 21.05.2024 у справі №600/5153/23-а. Мотиви задоволення касаційної скарги позивача (фізичної особи) у цій справі зводилися до того, що суди врахували доводи податкового органу про те, що позивач не значиться у переліку суб`єктів підприємницької діяльності, а також керівником (засновником) юридичної особи, що здійснює господарську діяльність у сфері сільського господарства (товаровиробництва), відповідно, не звітує про результати господарської діяльності до податкового органу та не сплачує податки. Проте суди не надали оцінки поясненням і доказу позивача, що він є членом особистого селянського господарства, а також такий доказ не долучено до матеріалів справи, хоча посилання на такий доказ [довідку Коболчинського старостинського округу Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області від 14 листопада 2022 року №662] є в позовній заяві та апеляційній скарзі. Суди попередніх інстанцій, вирішуючи справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження, не витребували цей доказ ані у позивача, ані у органу місцевого самоврядування з метою офіційного з`ясування всіх обставин у справі. Позивач додав зазначену довідку до касаційної скарги.

Повертаючись до цієї справи, суд зазначає, що передбачена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Наявність доказів того, що ОСОБА_1 був сільськогосподарським товаровиробником у податковому періоді, за який податковим органом здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також доказів того, що позивач є керівником (засновником) юридичної особи, що здійснює господарську діяльність у сфері сільського господарства (товаровиробництва), свідчать про наявність у позивача права на пільгу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України.

Також судом враховано, що рішенням ДПС України від 22.11.2024 №35213/6/99-00-06-01-03-06 про результати розгляду скарги ОСОБА_1 були скасовані податкові-повідомлення рішення ГУ ДПС у Донецькій області про визначення податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки від 29.12.2021 №1177384.19-2414-0522, №1-0522. Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що відповідно до інформації з ІКС «Податковий блок» за скаржником обліковується об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля, за адресою: АДРЕСА_2 загальна площа 4101,7 кв.м. ГУ ДПС у Донецькій області проведено розрахунок податку на зазначений об`єкт нерухомого майна за 2019-2020 р.р., та винесено ППР від 29.12.2021 № 1177384.19-2414-0522 на суму 21395,49 грн. та № 1-0522 на суму 88789,84 грн. Скаржник не погоджується з ППР ГУ ДПС у Донецькій області від 29.12.2021 № 1177384.19-2414-0522, № 1177384-24і4-0522 аргументуючи, що є власником комплексу будівель та споруд сільськогосподарського призначення, які відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Проаналізувавши наведені обставини ДПС України зроблено висновок, що скаржник відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником комплексу нежитлових будівель (свинарника) сільськогосподарського призначення, які відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 статті 266 ПК України не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2019-2020 роках.

Отже контролюючим органом, окрім того, що не з`ясовано наявність пільги у ОСОБА_1 , який використовує будівлю сільськогосподарського призначення та має статус сільськогосподарського товаровиробника, ще й не взято до уваги рішення ДПС України від 22.11.2024 №35213/6/99-00-06-01-03-06, яким було скасовано податкові повідомлення-рішення за попередній період.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що відповідач діяв неправомірно у спірних правовідносинах, заперечуючи проти позову не довів підставність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Отже, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 26.06.2024 №1-0522-UA0061690 на суму 123 051,00 грн. (податковий період 2021р.); №1-0522-UA0061690 на суму 133 305,25 грн. (податковий період 2022р.); №1-0522-UA0061690 на суму 137 406,95 грн. (податковий період 2023р.) прийняті за відсутності законних підстав, а тому підлягають скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справи письмовим доказам суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на відповідача.

Згідно квитанції про сплату №0298-1133-3260-8145 позивач сплатив судовий збір у сумі 3 937,62 грн, отже вказані судові витрати покладаються на відповідача.

Питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не вирішується, оскільки повний розрахунок понесених позивачем витрат, як зазначено в позовній заяві, буде в терміни передбачені КАС України.

Тому, питання про розподіл вказаних судових витрат може бути вирішено шляхом ухвалення додаткового рішення після надання позивачем доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат в порядку та строки передбачені ст. ст. 139, 143, 252 КАС України.

Керуючись статтями ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 132, 134, 139, 241-246, 262, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 26.06.2024, якими ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості: №1-0522-UA0061690 на суму 123 051,00 грн. (податковий період 2021р.); №1-0522- НОМЕР_2 на суму 133 305,25 грн. (податковий період 2022р.); №1-0522- НОМЕР_2 на суму 137 406,95 грн. (податковий період 2023р.).

Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3 937,62 грн.

Повне судове рішення складено 04.09.2025.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька