Справа № 420/18219/25
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сидоренко Ю.С.,

представника позивача Лях Р.М.,

представника відповідача Соколовської А.О.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» звернулося до суду з позовом до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості № UA500500/2025/000219/2 від 22.05.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що декларантом подано митні декларації на товари, які надійшли на виконання умов зовнішньоекономічного контракту. Разом з митними деклараціями до митного органу подані зовнішньоекономічний контракт та доповнення, а також інші документи відповідно до Митного кодексу України. Однак спірними рішеннями про коригування митної вартості збільшено вартість товару та застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів. В той же час, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім аргументом для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм Митного Кодексу. Усі документи, які зазначені у вищевказаної Митного кодексу Українияк основні, були надані декларантом. Позивач вважає, що митний орган не надав пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії товарів, умов поставки, комерційних умов, що підтверджує необґрунтованість оскаржуваних рішення про коригування митної вартості.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначив, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. Декларантом було надіслано електронні повідомлення, в яких вказано, що додаткові документи надати не мають можливості та прохання здійснити митне оформлення на підставі наданих документів. Таким чином, розбіжності усунені не були, а декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МИТНОГО КОДЕКСУ УКРАЇНИ.. Також декларантом не було за власним бажанням надано додаткові, наявні у нього, інші документи, які б переконливо спростували (пояснили) розбіжності у наданих документах, а також не було надано всі витребувані митним органом документи, зокрема: каталоги, специфікації фірми - виробника товару; виписку з бухгалтерської документації та висновок про вартісні характеристики товарів. Отже, декларант не скористався правом відповідно п.3 Митного кодексу України надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом, було обрано метод визначення митної вартості резервний. Оскільки, відповідно до п.2 статті 58, використані декларантом відомості не підтверджені документально, відповідно до п.3 статті 58 застосовують другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 Кодексу. В митному органі відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому, відповідно до статей 59, Митного кодексу Украни, неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Відповідно до статей 62, Митного кодексу України методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. Відповідно до п. 1 Митного кодексу України у разі якщо митну вартість товарів не може бути визначена згідно з положеннями Митного кодексу Украни, оскільки, відповідно до п. 2 статті 58, використані декларантом відомості не підтверджені документально, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням другорядних способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ), а саме: резервним методом.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач подав заперечення, в яких наголошував на безпідставності позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» та Компанією GUANGLU ELECTRICAL CO., LTD. укладено Контракт поставки № 8-10/01/18 від 10.01.2018 (а.с. 68-70).

Декларант позивача здійснив декларування поставленого в Україну товару за митною декларацією 25UA90U3 від 20.05.2025, в якій митну вартість товару було визначено за першим методом - за ціною договору (а.с. 77-79). Для підтвердження вказаних у декларації відомостей до митного органу був поданий відповідний пакет документів згідно з МИТНОГО КОДЕКСУ УКРАЇНИ..

Проте відповідачем прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000219/2 від 22.05.2025 (а.с. 92-93).

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000219/2 від 22.05.2025 зазначено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1. Рахунок фактура від 20.03.2025 № RTGL-DNP2409 містить в собі фрагменти печатки червоного кольору незрозумілого походження; 2. В коносаменті від 28.03.2025 № BW25030634 відсутній підпис та печатка перевізника; 3. В графі 23 автотранспортних накладних від 19.05.2025 №№ 1701, 5188, 6255, 7657 відсутній підпис перевізника; 4. Довідка про транспортно експедиційні витрати від 19.05.2025 № б/н містить посилання на коносамент 251461785, який до митного контролю не надано.Разом з тим, Довідка не містить посилання на договір про транспортно експедиційні послуги; 5. Прайс лист від 25.12.2024 № б/н має адресний характер та не може бути використаний необмеженим колом осіб; 6. Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 до зазначених документів можуть належати:- рахунок фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Рахунок-фактуру (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів та банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури не надано; 7. QR код, який міститься в копії митної декларації країни відправлення від 24.03.2025 № 01089310 неможливо перевірити; 8. Копія митної декларації країни відправлення містить посилання на коносамент № 251461785, який до митного контролю не надано.

В рішенні зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткових документів.

Одеська митниця приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів визначила їх митну вартість другорядним резервним методом, на підставі баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України у ввезення товарів, заявлених до митного оформлення, яка є більшим ніж заявлено декларантом.

Позивачу, як декларанту, роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження до органу вищого рівня відповідно до Митного кодексу України або суду, а також права викладені у частині третій статті 52 цього Митного кодексу України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Статтею 543 Митного кодексу України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів.

До митної справи відповідно до ст. 7 Митного кодексу України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Відповідно до п. 23, 24 ст. 4 Митного кодексу України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Відповідно до положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 Митного кодексу України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною другою статті 53 Митного кодексу України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткових документів лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч.3 Митного кодексу України(- розбіжності у документах, - ознаки підробки документів, - або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000219/2 від 22.05.2025 зазначено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стосовно тверджень відповідача про те, що рахунок-фактура від 20.03.2025 № RTGL-DNP2409 містить в собі фрагменти печатки червоного кольору незрозумілого походження, суд погоджується із доводами позивача, про те, що подані під час митного оформлення специфікацію, комерційний інвойс та експортну декларацію, до кожного з цих документів надано сертифікат компетентного органу Китаю, який посвідчує справжність документа (оригінали підшиті до сертифіката), які мають печатки червоного кольору проставлені два аркуші таким чином, щоб одна її частина була на сертифікаті, а інша на документі, який посвідчується.

Таким чином, проставлення лише частини печатки не свідчить, про недоліки документу, а посилання відповідача на це як на підставу коригування митної вартості безпідставним.

Стосовно тверджень відповідача про те, що копія митної декларації країни відправлення та довідка про транспортно-експедиційні витрати від 19.05.2025 № б/н містять посилання на коносамент 251461785, який до митного контролю не надано, суд погоджується із доводами позивача про те, що номер зазначений в експортній декларації є системним навантажувальним номером згенерованим системою, і не є номером коносаменту, що пов`язано зі специфікою оформлення експортних митних декларацій, а також відповідає черговості дій експортера товару, оскільки спочатку виконуються експортні митні формальності, здійснюється бронювання місця на судні, а після виконання експортних митних формальностей, результатом яких є експортна митна декларація, товар завантажується на борт судна, внаслідок чого складається коносамент.

Тобто на момент складання експортної декларації номер коносаменту невідомий, а тому у експортній декларації зазначається номер бронювання місця на судні.

При цьому номер бронювання (251461785) присутній і в самому коносаменті наданому під час митного оформлення.

Відповідно до позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 11.12.2018 у справі № 815/6732/17 що стосується реквізитів коносаменту у експортній митній декларації, то суди також обґрунтовано врахували, що вказані обставини також не впливають на числові значення складових митної вартості товару та не свідчать про її фіктивність, оскільки в графі декларації «номер букингу» зазначений номер бронювання місця на судні, який зазвичай співпадає з номером коносаменту, що підтверджується листом відправника від 22.11.2017. Крім того, експортна митна декларація не є джерелом інформації для визначення митної вартості товару, оскільки цей документ не передбачений переліком документів, визначеним статтею 53 Митного кодексу України, що підтверджують митну вартість товару.

Теж саме стосується довідки про транспортні витрати, а саме номер бронювання місця на судні, зазначений у довідці, відповідає номеру, зазначеному в коносаменті.

Таким чином, посилання відповідача на те, що в експортній декларації та довідці експедитора зазначено номер бронювання, а не номер коносаменту що завадило визначенню митної вартості товару є безпідставним.

Стосовно тверджень відповідача, про те, що довідка не містить посилання на договір про транспортно-експедиційні послуги, суд зазначає, що наявність або відсутність посилання на договір перевезення у довідці не є ціноутворюючим фактором та жодним чином не впливає на числове значення складових митної вартості товарів.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі№ 804/16553/14 зазначив, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими)повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, а тому такі витрати можуть, підтверджуватися будь-якими доказами.

Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів».

Відповідно до висновку Верховному Суді викладеному у постанові від 19.11.2024 у справі № 420/23588/23 чинним законодавством не встановлено типової форми довідки про транспортні витрати та не встановлено її обов`язкових реквізитів, з огляду на що довідка про транспортні витрати позивача є належними доказами розміру витрат на перевезення.

Відповідач в оскаржуваному також цитує положення митного законодавства, перелічуючи, якими документами може підтверджуватися вартість перевезення, та посилається на наказ Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599.

Проте вищевказаний наказ регулює правила заповнення декларації митної вартості та наводить можливі приклади документів на підтвердження вартості перевезення, але не встановлює вичерпного переліку таких документів, а його формулювання не містить обов`язкової вимоги.

Так, Позивачем під час митного оформлення було надано: - договір транспортно-експедиторського обслуговування № 03032025 від 03.03.2025, укладений між Позивачем (замовником) та ТОВ «Порта Маріс Лоджистик» (експедитором); - договір перевезення № UA00330265 від 27.01.2025 між ТОВ «Порта Маріс Лоджистик» (експедитором) та ТОВ «Мерск Україна Лтд» (перевізником); - договір перевезення б/н від 01.01.2021 між ТОВ «Мерск Україна Лтд» та ALPHACOSTA UKRAINE LLC; - довідку протранспортно-експедиторські витрати б/н від 19.05.2025; - коносамент № BW25030634 від 28.03.2025; - автотранспортні накладні № 1701 від 19.05.2025; № 5188 від 19.05.2025; №6255 від19.05.2025; № 7657 від 19.05.2025.

Акти прийому-передачі наданих послуг, ані платіжні документи щодо оплат в момент митного оформлення надати не вбачалося можливим, оскільки відповідно до умов, погоджених між Позивачем та ТОВ" Порта Маріс Лоджистик" (експедитором), оплата послуг здійснюється по факту їх надання, а саме - після отримання клієнтом на своєму складі вантажу у розпорядження. Так, митне оформлення відбувалося з 20.05.2025 по 23.05.2025.

Стосовно тверджень відповідача, про те, що прайс лист від 25.12.2024 № б/н має адресний характер та не може бути використаний необмеженим колом осіб з цього приводу суд зветає увагу, що Митний кодекс України не містить вимоги щодо надання прайс-листу виробника як обов`язкового документа під час митного оформлення, так само як і не встановлює форми, якій він має відповідати. Це документ довільної форми, який складається стороною договору у тому вигляді, який прийнятий на її підприємстві.

Отже, посилання dідповідача на те, що наданий під час митного оформлення прайс-лист від 25.12.2024 обмежує конкурентність та не містить цін щодо поставок на інших умовах, є безпідставним та недоцільним. Зазначена позиція повністю кореспондується з позицією Верховного Суду, викладеній з аналогічного питання, у постанові Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 815/532/17, відповідно до якої, суд апеляційної інстанцій обґрунтовано визнав безпідставними доводи митного органу, що наданий позивачем прайс-лист виробника з умовами поставки (CIFOdessa) має суб`єктивну спрямованість та суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості потенціальних покупців, оскільки чинним законодавством не встановлено будь-яких вимог щодо форми та змісту прайс-листів, які, зважаючи на загальні засади цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності, можуть оформлюватися продавцем у довільній формі та на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 818/1186/17, від 17.04.2018 у справі № 815/329/17, від 12.03.2019 у справі №817/604/17, від 23.10.2020 у справі № 810/690/17.

Стосовно доводів відповідача, про те, що QR код, який міститься в копії митної декларації країни відправлення неможливо перевірити суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України митна декларація країни відправлення та прайс-листи є одними з додаткових документів, право на витребування яких митний орган має у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому позивачем надано митну декларацію країни відправлення, засвідчену сертифікатом Китайської палати міжнародної торгівлі. В декларації зазначено номер інвойсу, номери контейнерів, в яких здійснювалося перевезення товару, номер попереднього бронювання на судні, номер та назва судна ці дані повністю відповідають іншим товаросупровідним документам, що дозволяє чітко ідентифікувати поставку. За умовами терміну FOB обов`язок по митному оформленню товару для експорту покладається на Продавця.

Тому здійснення митного оформлення в країні відправлення є обов`язком китайського підприємства-постачальника відповідно до законодавства КНР. Наявність або відсутність QR-коду в документі, який згідно з митним законодавством є додатковим під час митного оформлення, не є ціноутворюючим фактором та не впливає на числове значення складових митної вартості товарів.

Окрім цього, відповідач не зазначає, які саме розбіжності у наданих документах усуватиме такий QR-код.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених щодо застосування ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України у подібній справі у постанові від 11.12.2018 у справі № 815/6732/17 експортна митна декларація не є джерелом інформації для визначення митної вартості товару, оскільки цей документ не передбачений переліком документів, визначеним статтею 53 Митного кодексу України, що підтверджують митну вартість товару.

Стосовно тверджень відповідача про те, що в автотранспортних накладних відсутній підпис перевізника, суд погоджується із доводами позивача, що товар доставлено морським шляхом безпосередньо в Україну, а тому надання автотранспортних накладних не є обов`язковим для визначення числових значень митної вартості товару. Крім того, до митної вартості включаються лише витрати, понесені до митного кордону України, в той час як автомобільне перевезення здійснювалося вже в межах України.

При цьому у графі 23 наданих автотранспортних накладних проставлено штамп перевізника, що дозволяє його ідентифікувати, і договір з цим перевізником було надано декларантом під час митного оформлення.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 817/604/17, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах без роз`яснення, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх застосування не може бути визначена вартість, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Отже, принцип обґрунтованості рішень вимагає від митного органу не лише зазначити саму розбіжність, а й вказати, яким чином вона впливає на неможливість розмитнення товару за першим методом (ціною договору).

Таким чином, суд зазначає, що відповідачем не вказано яким саме чином вказані обставини впливають на визначення митної вартості товару.

З огляду на викладене, такі твердження є необґрунтованими та безпідставними.

Також суд зазначає, що відповідач не наводить конкретних розбіжностей у документах та складових митної вартості, поданих ним у відповідності до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Суд вважає, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару була визначена позивачем згідно з умовами контракту (договору). В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.

Водночас приписи Митного кодексу Українизобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Крім цього суд зазначає, що решта доводів та заперечень відповідача приведених у відзиві не спростовують висновки суду по суті заявлених позовних вимог.

Приписи Митного кодексу Українизобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.

Частиною 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020 по справі №140/804/19, від 11.06.2020 по справі №815/5464/16, від 30.04.2020 по справі №820/231/16, від 31.03.2020, від 19.03.2020 по справі №808/4127/15)

Митним кодексом України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 Митного кодексу України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 Митного кодексу Українивстановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Відповідно до п.2,4 Митного кодексу Україниприйняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України.

Оцінюючи вказане рішення відповідача суд вважає за необхідне врахувати також правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25 лютого 2020 року справа №260/718/19; 27 квітня 2020 року справа №140/804/19).

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування(якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Таким чином, суд зазначає, що відповідачем не вказано яким саме чином вказані обставини впливають на визначення митної вартості товару.

Такі докази не містяться і в матеріалах справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання даного позову.

Керуючись статтями 77-79, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 103, офіс 428, ) до Одеської митниці (, адреса: вул. Лип Івана та Юрія, 21-А, м. Одеса, 65078), про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000219/2 від 22.05.2025.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» судовий збір у розмірі 25157,00 грн.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 03.09.2025 об 11:30 год., в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14.

Встановити Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат до 03.09.2025.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.09.2025

Суддя Олександр ХУРСА