Справа № 320/26779/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

за участю секретарів судового засідання Григор`єва С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2024 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - позивач/Фонд) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач/апелянт/Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 04 грудня 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на те, що державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) 04 грудня 2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з порушенням вимог частин другої, четвертої статті 4 та частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ було пред`явлено після спливу тримісячного строку, встановленого законом для звернення таких документів до примусового виконання. Крім того, постановою від 18 жовтня 2021 року вже було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з того ж виконавчого документа про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 000, 00 грн і цей документ міг бути пред`явлений лише до 18 січня 2022 року. Отже, повторне пред`явлення через понад два роки є незаконним, що робить постанову від 04 грудня 2023 року протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Державний виконавець не врахував правові позиції Верховного Суду щодо строків пред`явлення виконавчих документів (зокрема у справах № 5022/17/1718-2011 та № 826/13636/17).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року позов Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено.

Визнано протиправною та скасуванню постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 04 грудня 2023 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на користь Фонду понесені останнім судові витрати у розмірі 3 028, 00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване виконавче провадження № НОМЕР_1 відкрите державним виконавцем із порушенням строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, встановлених статтями 4 та 12 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про стягнення виконавчого збору від 18 жовтня 2021 року, яка є виконавчим документом, набрала чинності в день її винесення, а тому могла бути пред`явлена до виконання лише протягом трьох місяців - до 18 січня 2022 року. Натомість, виконавче провадження відкрито 04 грудня 2023 року, тобто поза межами визначеного строку. У випадку пропуску строку державний виконавець був зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття його до виконання, що прямо передбачено пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Вказане свідчить про відсутність у відповідача правових підстав для відкриття провадження. Доводи відповідача про застосування положень пункту 10.2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними, оскільки кінцевий строк пред`явлення сплив до введення в Україні воєнного стану, а тому норма про його переривання у період воєнного стану на цей випадок не поширюється.

В апеляційній скарзі Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що постанова про стягнення виконавчого збору від 18.10.2021 не оскаржена сторонами і залишалася чинною в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2. Оскільки виконавчий збір у розмірі 24 000, 00 грн не було фактично стягнуто, державний виконавець, діючи відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 8 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, мав обов`язок винести постанову про стягнення виконавчого збору та зареєструвати її як виконавчий документ після закінчення провадження. Наголосив, що 22 листопада 2023 року така постанова була зареєстрована в автоматизованій системі виконавчого провадження, а 04 грудня 2023 року на її підставі правомірно відкрито нове виконавче провадження № НОМЕР_1. Таким чином, строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору необхідно обчислювати з моменту завершення попереднього провадження (22 листопада 2023 року), а не з дати її винесення (18 жовтня 2021 року). На підтвердження правомірності своїх дій скаржник послався на правові висновки Верховного Суду, зокрема у постановах від 12 серпня 2020 року у справі № 320/6360/18 та від 02 жовтня 2019 року у справі № 821/1109/17, де зазначено, що постанова про стягнення виконавчого збору, винесена одночасно з відкриттям виконавчого провадження, вважається пред`явленою до виконання з моменту її прийняття і перебуває у виконанні в межах такого провадження до його закінчення. Відтак, висновки суду першої інстанції про пропуск тримісячного строку пред`явлення виконавчого документа є безпідставними, оскільки фактично виконавчий збір весь час перебував на виконанні, а отже, державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач підтримав рішення суду першої інстанції, просив залишити його в силі. Зазначив, що апелянт безпідставно намагається змістити предмет спору на постанову про стягнення виконавчого збору від 18 жовтня 2021 року, тоді як у даній справі оскаржується виключно постанова від 04 грудня 2023 року про відкриття виконавчого провадження. Ця постанова винесена на підставі документа з пропущеним строком для пред`явлення і саме ця обставина була правильно встановлена судом першої інстанції. Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 821/1109/17 є нерелевантним, оскільки там йшлося про інші фактичні обставини. Натомість, у аналогічних правовідносинах Верховний Суд у постановах від 12 серпня 2020 року (справа № 320/6360/18) та від 04 серпня 2022 року (справа № 580/1953/21) підтвердив, що строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору обчислюється з дати її винесення.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року, яке набрало законної сили на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року, у справі № 826/1336/17 позов ОСОБА_1 задоволено та, зокрема зобов`язано Фонд виплатити відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб таким вкладникам, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а саме: ОСОБА_1 за договором № 3462 від 01 квітня 2016 року банківського рахунку фізичної особи на суму 195 021, 44 грн.

18 жовтня 2021 року старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Бахрушиним А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 826/1336/17, виданого 20 вересня 2021 року Окружним адміністративним судом м. Києва, відповідно до якого зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб таким вкладникам, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: зокрема ОСОБА_1 за договором № 3462 від 01 квітня 2016 року банківського рахунку фізичної особи на суму - 195 021, 44 грн.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № НОМЕР_2 від 18 жовтня 2021 року, згідно з якою з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стягнуто на користь Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) виконавчий збір у розмірі - 24 000, 00 грн.

04 грудня 2023 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Коваленком Є.І. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого документа - постанови № НОМЕР_2, виданої 18 жовтня 2021 року Шевченківським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) суми виконавчого збору у розмірі 24 000, 00 грн.

Позивач, вважаючи протиправною прийняту постанову про відкриття виконавчого провадження, 15 лютого 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до наданих матеріалів, позивач отримав копію оскаржуваної постанови лише 08 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією конверта. Таким чином, звертаючись до суду з адміністративним позовом 15 лютого 2024 року, позивач не пропустив 10-денний строк звернення до суду щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що встановлює умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

За визначенням статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Засади виконавчого провадження передбачені частиною першою статті 2 Закону № 1404-VIII, зокрема виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень.

Пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частинами першою, п`ятою статті 12 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно із частиною п`ятою статті 26 Закону № 1404-VIII у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами першою-четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно із частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Предметом спору у даній справі є постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 04 грудня 2023 року щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору № НОМЕР_2 від 18 жовтня 2021 року.

Статтями 4, 12 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий документ обов`язково повинен містити строк пред`явлення до виконання, який переривається у разі його пред`явлення.

Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2018 року у справі № 826/7974/17 зазначив, що під час перевірки законності постанов про відкриття виконавчих проваджень суди повинні в першу чергу досліджувати чи подані виконавчі документи у межах такого строку.

Також, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №320/6360/18, у разі прийняття постанови про стягнення виконавчого збору одночасно із початком примусового виконання рішення така постанова вважається автоматично пред`явленою до виконання із дати її прийняття.

Статтею 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу у разі пропуску встановленого законом строку пред`явлення.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, строк пред`явлення до виконання постанови № НОМЕР_2 від 18 жовтня 2021 року про стягнення виконавчого збору становить три місяці, який сплив 18 січня 2022 року.

Разом з тим, спірна постанова про відкриття виконавчого провадження від 04 грудня 2023 року прийнята відповідачем після спливу пред`явлення постанови до примусового виконання, що свідчить про наявність підстав для повернення відповідачем вказаного виконавчого документа стягувачу.

Водночас, доказів щодо поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до стягнення суду надано не було.

З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а саме, постанови № НОМЕР_2 від 18 жовтня 2021 року про стягнення виконавчого збору не пропущено, є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 04 грудня 2023 року, оскільки, вона не відповідає вимогам статей 4, 12 Закону № 1404-VIII.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 04 серпня 2022 року у справі № 580/1953/21.

Посилання апелянта на положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII є безпідставними, оскільки вказана норма передбачає право державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору у випадку, коли такий збір не був стягнутий при закінченні чи поверненні виконавчого документа. У даній справі постанова про стягнення виконавчого збору № НОМЕР_2 була винесена ще 18 жовтня 2021 року, тобто одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, строк її пред`явлення до виконання обчислюється саме з цієї дати, що виключає можливість застосування положень статті 40 Закону № 1404-VIII у спосіб, на якому наполягає апелянт.

Також колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 821/1109/17, оскільки наведене рішення ухвалено за інших фактичних обставин та не стосується ситуації, коли постанова про стягнення виконавчого збору була винесена одночасно з відкриттям виконавчого провадження та мала самостійний строк пред`явлення.

Натомість, правові висновки Верховного Суду у постановах від 12 серпня 2020 року у справі № 320/6360/18 та від 04 серпня 2022 року у справі № 580/1953/21 є релевантними до спірних правовідносин і підтверджують необхідність обрахунку тримісячного строку пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору з дати її прийняття.

Щодо доводів про дію пункту 10.2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII, яким передбачено переривання строків на період дії воєнного стану, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки кінцевий строк пред`явлення постанови № НОМЕР_2 від 18 жовтня 2021 року сплив 18 січня 2022 року, тобто до запровадження воєнного стану на території України (24 лютого 2022 року).

Відтак, зазначена норма не поширюється на спірні правовідносини і не може виправдовувати відкриття виконавчого провадження 04 грудня 2023 року.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.