Справа № 462/5915/25
Суддя: Галайко Н. М.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер судової справи 462/5915/25
Номер провадження 2-а/462/64/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Галайко Н. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

І. Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чернявська В. М., 01.08.2025 року (вх. № 16984) звернулася у Залізничний районний суд м. Львова (документ сформований в системі «Електронний суд» 31.07.2025 року) із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, у якому просить суд:

- скасувати постанову № 1379 від 26.12.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) прийнята 22.07.2025 року;

- стягнути судові витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.07.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 складена постанова № 1379 від 26.12.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Відповідно до складеної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. 00 коп. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме: за порушення правил військового обліку в особливий період. В оскаржуваній постанові зазначено, що останній вчинив порушення правил військового обліку (не перебував на військовому обліку) в особливий час. Вказано, що позивач вважає прийняту постанову незаконною та необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню. Відповідач мав і має можливість отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Так, позивач є інвалідом з дитинства ІІ групи, перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності у Пенсійному фонді з 1, 5 віку (з 1998 року). Позивач є працівником супермаркету «Ашан» (Сокільники), яке здійснює постійне інформування відповідних Р(ОМ) ТЦК та СП, органів СБУ про ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які порушують правила військового обліку, для притягнення їх до відповідальності згідно із законом у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів». За таких умов застосування відповідачем штрафу на підставі ст. 210 КУпАП є незаконним, оскільки прямо порушує імперативну абсолютно визначену норму примітки до цієї статті.

Окремо зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності прийняті в один день 22.07.2025 року. Протокол від 22.07.2025 року містить запис, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 22.07.2025 року о 16 год. 20 хв. у відповідача. Час складання протоколу 15 год. 00 хв. Зазначені обставини свідчать про відсутність у позивача достатнього часу для підготовки пояснень до розгляду справи про адміністративне правопорушення, ознайомлення з матеріалами справи, реалізації права на правову допомогу. Проте, позивач стверджує, що розгляд справи в час, встановлений у протоколі, не відбувся, а був перенесений відповідачем на три дні. В постанові зазначено про її прийняття 22.07.2025 року, що свідчить про те, що розгляд справи відбувся за відсутності позивача, підтвердженням чого слугує відсутність його підпису на постанові тв відмітки про вручення йому постанови. Окрім того, позивач стверджує, що до відповідача він прибув самостійно за викликом дільничого разом з матір`ю ОСОБА_3 , свідчення якої підтвердять факт порушення порядку прийняття постанови за відсутності позивача. Підтвердженням неправомірності прийняття відповідачем оскаржуваної постанови слугує прибуття 03.07.2025 року позивача разом з матір`ю ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно отриманої ним повістки про виклик на 03.07.2025 року. Позивачем була подана заява від 03.07.2025 року про те, що він не є особою, що підлягає мобілізації, та підтверджуючі це документи. За результатами розгляду заяви позивачем відповідь не отримано та довідки не надано. Так, за ч. 9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210 - 1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Тому застосування штрафу за закінченням строків, встановлених у ч. 9 ст. 38 КУпАП є неправомірним, а посилання відповідача в постанові на нібито триваюче правопорушення є безпідставним. З огляду на вказане просить суд задовольнити вимоги позовної заяви у повному обсязі.

ІІ. Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.08.2025 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з її істотними недоліками.

08.08.2025 року (вх. № 17508) від уповноваженого представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чернявська В. М. до суду надійшла письмова заява (документ сформований в системі «Електронний суд» 08.08.2025 року) про усунення недоліків з додатками.

Вказана заява свідчить про усунення недоліків, наявних у первинно поданій позовній заяві.

Судом у порядку ч. 6 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 1697644 від 25.08.2025 року про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи позивача у справі.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.08.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Призначено розгляд справи на 11 год. 40 хв. 02.09.2025 року у приміщенні Залізничного районного суду м. Львова у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням особливостей, визначених ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) до 02.09.2025 року, у порядку, передбаченому ст. 162 КАС України.

ІІІ. Щодо правової позиції відповідача.

Так, суд приймає до уваги той факт, що від відповідача до суду відзив на позовну заяву не надійшов.

При цьому матеріали справи містяться Довідку про доставку електронного документа, згідно якої 28.08.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі від 23.04.2025 року в його електронний кабінет ЄСІТС.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 КАС України).

IV. Позиція суду.

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

V. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 22.07.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 складено постанову № 1379 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. 00 коп.

Із змісту вказаної постанови вбачається, що: « ОСОБА_1 , 22.07.2025 року доставлений у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Як з`ясувалося, він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 20.09.1997 року. Однак останній не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Як вбачається з протоколу № 1379 про адміністративне правопорушення від 22.07.2025 року: « ОСОБА_1 22.07.2025 року о 15 год. 00 хв. доставлений у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Як встановлено він не став на військовий облік військовозобов`язаних по досягненні 25 річного віку, що є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Тобто останній порушив правила військового обліку як військовозобов`язаний в особливий період, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП».

Із пояснень і зауважень щодо змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 вказав, що є інвалідом дитинства ІІ групи.

Також матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 03.07.2025 року, якою останній повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є особою, яка на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 875961 стверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 має ІІ групу інвалідності з дитинства безтерміново.

VІ. Застосоване судом законодавство.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже законодавчо встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Це означає, що повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

За правилами ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

З 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який продовжується до тепер.

Так, поняття «воєнний стан» охоплює особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

У вказаному Законі визначено поняття «особливий період», як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, котрий настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 ст. 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, яка тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція ч. 1 ст. 210 КУпАП встановлює склад правопорушення, а саме: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері встановленого порядку управління.

Об`єктивна сторона виражається у порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності умислу на порушення встановлених правил.

Суб`єктом правопорушення може бути лише призовник, військовозобов`язаний або резервіст.

19.05.2024 року набув чинності Закон № 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Після оприлюднення Указу Президента України від 24.02.2024 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», тому особливий період.

Так, до 19.05.2024 року норми ч. 3 ст. 210 КУпАП не існувало.

Згідно з абз. 4 п. 1 ч. 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3633-ІХ, під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 року № 2105-IX: громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Тобто, з 19.05.2024 року встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

Тому, аналіз викладених норм законодавства свідчить про те, що громадяни України, які перебувають на території України, та які перебувають на військовому обліку, мали три способи для уточнення своїх персональних даних з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року (включно), а саме шляхом:

- прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання;

- шляхом прибуття самостійно до центру надання адміністративних послуг;

- через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів у справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами у адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

VІІ. Мотиви прийняття рішення та висновки суду.

Даючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

За ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених ст. 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 ст. 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Судом встановлено, що позивач, якому ще у 2022 році виповнилося 25 років і це був граничний вік для призовника на час виникнення правовідносин, мав обов`язок стати на військовий облік як військовозобов`язаний згідно із ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у відповідній редакції). Однак, не було визначено строків виконання цього обов`язку в законі. Доказів вжиття органом, на який покладалося ведення військового обліку військовозобов`язаних, вказаних заходів щодо взяття ОСОБА_1 на військовий облік матеріали справи не містять. Також відсутні докази, що позивач чи його близькі родичі отримували повістки про виклик позивача з метою постановлення на облік, як відсутні дані, що він змінював місце проживання, яке було відоме відповідачу.

Так, 22.07.2025 року позивач був доставлений у ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте на нього склали протокол за ч. 3 ст. 210 КУпАП за не постановку на облік військовозобов`язаних ще з 1997 року, на той момент, коли не існувало ні норми ч. 3 ст. 210 КУпАП, ні строків виконання обов`язку.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП з 1997 року, бо зміни до ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відбулися лише 04.04.2024 року, а норма ч. 3 ст. 210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024 року, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку.

Суд зазначає, що Закон, який погіршує становище особи, не має зворотної дії, отже притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе.

Одночасно суд враховує, що позивач вказав про те, що 03.07.2025 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно отриманої ним повістки про виклик на 03.07.2025 року (така до матеріалів справи не додана), та 03.07.2025 року подав письмову заяву про те, що він є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства безтерміново.

Результатів розгляду відповідної заяви, матеріали справи не містять.

Доказів вжиття органом, на який покладення ведення військового обліку військовозобов`язаних, вказаних заходів щодо взяття призовника на військовий облік матеріали справи не містять.

Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем Правил військового обліку. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення.

Тому, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП є протиправним, а постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі (п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України).

Згідно з ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами ст. 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Окрім цього, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У рекомендації № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991 рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

VІІI. Щодо судових витрат.

За змістом п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Частиною 1 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

8.1 Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Як вбачається із копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 875961 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 має ІІ групу інвалідності з дитинства безтерміново.

Суд враховує, що ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на зазначене, а також те, що позовна заява була подана до суду у електронному вигляді з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», враховуючи ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», та з урахуванням задоволення позову, на користь держави підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0, 8 у розмірі 484 грн. 48 коп.

На підставі наведеного та керуючись ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-247, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст. 7, 9, 38, 251, 256, 268, 276, 286-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд -

ухвалив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

2. Скасувати постанову № 1379 від 22.07.2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

3. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.

5. Порядок оскарження рішення суду та набрання ним законної сили.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

Текст судового рішення складено 02.09.2025 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко