Справа № 200/5157/24
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про прийняття звіту про виконання рішення суду

03 вересня 2025 року Справа №200/5157/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку письмового провадження звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

26 липня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Хмельницькій області), в якому позивач просила:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Хмельницькій області по нарахуванню ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати із середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до п. 14 постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» (далі Порядок № 1266), виходячи з розміру заробітної плати застрахованої особи перед настанням нещасного випадку на виробництві або перед звільненням з роботи (переходом на іншу роботу), з якою пов`язане професійне захворювання, за розрахунковий період з 01 вересня 2021 року по 31 серпня 2022 року з урахуванням її коригування;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з моменту її призначення 04 квітня 2024 року, виходячи із середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до п. п. 3, 6, 11 Порядку № 1266, за розрахунковий період з 01 червня 2022 року по 23 вересня 2022 року, та виплатити їй недоплачену суму різниці в розмірі щомісячної страхової виплати з 04 квітня 2024 року по день її перерахунку.

08 листопада 2024 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення, яким позов задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Хмельницькій області, які полягали у визначенні ОСОБА_1 розміру щомісячної страхової виплати із середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до п. 14 Порядку № 1266, виходячи з розміру заробітної плати застрахованої особи перед настанням нещасного випадку на виробництві або перед звільненням з роботи (переходом на іншу роботу), з якою пов`язане професійне захворювання, за розрахунковий період з 01 вересня 2021 року по 31 серпня 2022 року, з урахуванням її коригування;

- зобов`язав ГУ ПФУ в Хмельницькій області провести ОСОБА_1 перерахунок розміру щомісячної страхової виплати з 04 квітня 2024 року із застосуванням середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до п. п. 3, 6, 11 Порядку № 1266, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року набрало законної сили на підставі постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року.

30 квітня 2025 року видані виконавчі листи на виконання цього рішення.

До суду надійшла заява позивача (стягувача) про зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду від 08 листопада 2024 року, обґрунтована тим, що ГУ ПФУ в Хмельницькій області не забезпечило повного виконання рішення суду.

31 липня 2025 року суд постановив ухвалу, якою задовольнив заяву позивача (стягувача); зобов`язав ГУ ПФУ в Хмельницькій області подати звіт про виконання рішення суду від 08 листопада 2024 року у справі № 200/5157/24 в тридцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали; зобов`язав ГУ ПФУ в Хмельницькій області в тридцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали надати докази на підтвердження виконання рішення суду в частині проведення ОСОБА_1 перерахунку розміру щомісячної страхової виплати з 04 квітня 2024 року із застосуванням середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до п. п. 3, 6, 11 Порядку № 1266, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

01 вересня 2025 року до суду надійшов звіт ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 28 серпня 2025 року про виконання рішення.

Розглядаючи звіт, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України наголосив на тому, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абз. 3 п. 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також Конституційний Суд України в Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в п. 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене ст. 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (п. 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; п. 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; п. п. 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; п. 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ч. ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку в п. 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у ст. 370 КАС, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, а також ст. ст. 14 та 370 КАС.

Таке правозастосування відповідає висновкам Верховного Суду, висловленим в постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19, від 01 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа № 140/279/21.

Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, у якій він зазначив, що обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

В адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, від 07 лютого 2022 року у справі № 200/3958/19-а.

Так, на виконання рішення суду від 08 листопада 2024 року у справі № 200/5157/24 ГУ ПФУ в Хмельницькій області повинно було провести ОСОБА_1 перерахунок розміру щомісячної страхової виплати з 04 квітня 2024 року із застосуванням середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до п. п. 3, 6, 11 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

В рішенні від 08 листопада 2024 року, серед іншого, суд навів такі висновки і мотиви застосування правових норм у спірних правовідносинах:

«[…]

Позивач доводить, що має право на обчислення щомісячної страхової виплати із середньої заробітної плати за посадою нормувальник гірничий на підземних роботах ТОВ «Красноармійське», за якою вона працювала до моменту ушкодження здоров`я за період з 01 червня 2022 року по 23 вересня 2022 року.

При цьому позивач покликається на норми п. п. 3, 6, 11 Порядку № 1266 і стверджує, що страховим випадком є професійне захворювання, а датою настання страхового випаду є дата встановлення професійного захворювання, якою вона вважає 13 червня 2023 року.

На переконання позивача, застосування відповідачем п. 14 Порядку № 1266 для розрахунку середньомісячної заробітної плати є безпідставним, адже «з дати настання страхового випадку (13 червня 2023 року) до дати встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня втрати професійної працездатності (04 квітня 2024 року) минуло менше року».

Відповідач заперечує проти доводів позивача, стверджуючи, що оскільки на дату проведення розслідування (13 червня 2023 року) вона не працювала, датою настання страхового випадку є дата її звільнення з роботи (23 вересня 2022 року).

Відповідач виходить з того, що від дати настання страхового випадку (дати звільнення 23 вересня 2022 року) до дати встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня втрати професійної працездатності (04 квітня 2024 року) минуло більше року, і приходить до висновку, що обчислювати щомісячну страхову виплату належить із середньої заробітної плати, визначеної за правилами, наведеними в п. 14 Порядку № 1266, а саме із заробітної плати за 12 календарних місяців перед звільненням з роботи з 01 вересня 2021 року по 31 серпня 2022 року з урахуванням її коригування.

Оцінюючи ці доводи і заперечення сторін, суд виходить з такого.

Зважаючи на розбіжності в розумінні сторонами поняття «страховий випадок», передусім суд вважає за необхідне надати відповідь на питання, що саме є страховим випадком у спірних правовідносинах.

Спираючись на визначення, закріплене в п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 1105, суд приходить до висновку, що в контексті спірних правовідносин страховим випадком є професійне захворювання.

При цьому, як слушно зауважує позивач, в п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 1105 прямо вказано, що страховим випадком є професійне захворювання, у тому числі таке, що встановлене чи виявлене у період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів.

Верховний Суд в постанові від 25 листопада 2021 року у справі № 280/2403/20 навів висновок щодо моменту виникнення права на отримання щомісячних страхових виплат, а саме:

«[…]

30. Тобто, щомісячні страхові виплати у зв`язку із втратою професійної працездатності та одноразова страхова виплата у зв`язку із втратою професійної працездатності є двома самостійними видами соціальних виплат, які особа отримує у разі втрати професійної працездатності.

31. Дата виникнення права на отримання зазначених виплат визначена ст. 47 Закону № 1105, відповідно до ч. ч. 1 та 2 якої:

1. Страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

2. Одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а в разі смерті потерпілого у місячний строк з дня смерті застрахованого особам, які мають на це право.

32. Аналіз зазначених правових норм, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, свідчить, що право на отримання потерпілим щомісячних страхових виплат настає з дати встановлення професійного захворювання, а право на отримання одноразової допомоги з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

33. У цій справі суди встановили, що датою встановлення професійного захворювання позивача є 08.02.2017 (відповідно до Медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювань від 08.02.2017 № 5/98 та Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.02.2019).

34. Таким чином, саме з 08.02.2017 позивач має право на отримання щомісячних страхових виплат.

35. Оскільки розмір щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я, то нарахування таких виплат Фондом можливе лише після встановлення МСЕК відповідного відсотку втрати працездатності особі, але виплата коштів здійснюється саме з дати встановлення професійного захворювання.

[…]».

На час виникнення спірних правовідносин строки здійснення страхових виплат були визначені ст. 41 Закону № 1105, яка в ч. ч. 1 і 2 містить правові норми, аналогічні тим, що містились в ч. ч. 1 і 2 ст. 47 Закону № 1105 в його попередній редакції.

Суд встановив, що датою встановлення професійного захворювання ОСОБА_1 ХОЗЛ ІІ стадія, група Е, COLD 3, фаза загострення; прикореневий пневмофіброз; ЛН ІІ ст. (друга) є 31 травня 2023 року (відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії від 31 травня 2023 року № 21/432 про наявність хронічного професійного захворювання та п. п. 9. 14 Акта (форма П-4) від 13 червня 2023 року).

13 червня 2023 року складений і затверджений Акт (форма П-4).

Згідно з п. п. 6, 14 Акта (форма П-4) датою встановлення остаточного діагнозу ХОЗЛ ІІ ст., група Е, GOLD 3, фаза загострення; прикореневий пневмофіброз, ЛН ІІ ст. (друга) (J 44.8) є 31 травня 2023 року.

Зміст п. п. 3, 12 Акта (форма П-4) свідчить, що розслідування проводилось в ТОВ «Краснолиманське», за професією нормувальник гірничий на підземних роботах (2412.2); ОСОБА_1 має стаж роботи 28 років 06 місяців 16 днів; за професією 28 років 06 місяців 16 днів; в умовах впливу шкідливих факторів 04 роки 05 місяців 05 днів.

Згідно з п. 16 Акта (форма П-4) на момент розслідування хвора ОСОБА_1 була звільнена з підприємства за власним бажанням 23 вересня 2022 року; перебуває на амбулаторному лікуванні.

В п. 17 Акта (форма П-4) вказано, що хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України.

Відповідно до п. 18 Акта (форма П-4) причина виникання хронічного професійного захворювання пил переважно фіброгенної дії: з вмістом вільного діоксиду кремнію до 5% (4,3%); фактична концентрація в повітрі робочої зони на робочому місці нормувальника гірничого на підземних роботах складала 53,3 мг/м3, при гранично допустимій концентрації 10 мг/м3.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 863773 від 09 квітня 2024 року, за наслідками первинного огляду ОСОБА_1 з 04 квітня 2024 року безстроково встановлена інвалідність третьої групи внаслідок професійного захворювання.

Згідно з випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 09 квітня 2024 року серії 12 ААА № 150051, ОСОБА_1 з 04 квітня 2024 року безстроково встановлена інвалідність третьої групи внаслідок професійного захворювання та визначений ступінь втрати професійної працездатності 30%.

Таким чином, датою встановлення позивачці професійного захворювання та, як наслідок, датою настання страхового випадку є 31 травня 2023 року.

Суд наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону № 1105 страхові виплати провадяться потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Тобто право на отримання щомісячної страхової виплати Закон № 1105 пов`язує, не з датою складання та/або затвердження акта розслідування притичини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) (форма П-4) і не з датою встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня втрати працездатності, а з датою встановлення професійного захворювання, (на чому акцентував увагу Верховний Суд увагу в п. 35 постанови від 25 листопада 2021 року у справі № 280/2403/20).

Ч. 1 ст. 36 Закону № 1105 визначено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячної заробітної плати, яку потерпілий мав до ушкодження здоров`я.

При цьому аналіз п. 13 Порядку № 1266 зумовлює висновок, що середня заробітна плата для встановлення суми щомісячної страхової виплати обчислюється за тією професією (посадою, розрядом, роботою) на підприємстві (в цеху, на дільниці, ділянці), за якою:

1) застрахована особа працювала до моменту ушкодження здоров`я;

2) за якою медико-соціальною експертною комісією їй встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Тобто, для обчислення середньої заробітної плати за певною професією (посадою, розрядом, роботою) необхідна наявність в сукупності обох наведених вище умов.

Таке правозастосування відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 11 квітня 2023 року у справі № 520/1020/2020.

Суд бере до уваги, що на момент встановлення ОСОБА_1 остаточного діагнозу (професійного захворювання), тобто станом на 31 травня 2023 року, яке є датою виникнення страхового випадку, вона не працювала.

Однак законодавством (ч. 1 ст. 36 Закону № 1105, п. 13 Порядку № 1266) чітко визначено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячної заробітної плати, яку потерпілий мав до ушкодження здоров`я, за тією професією (посадою, розрядом, роботою) на підприємстві (в цеху, на дільниці, ділянці), за якою медико-соціальною експертною комісією їй встановлено стійку втрату працездатності.

Застосування правил, наведених у ч. 1 ст. 36 Закону № 1105 та п. 13 Порядку № 1266, не залежить від того, де і за якою професією працював потерпілий на момент проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та/або встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня втрати працездатності, і чи працював він взагалі.

Відтак, ті обставини, що 23 вересня 2022 року ОСОБА_1 припинила трудові відносини з ТОВ «Краснолиманське» і на день складання (затвердження) Акта (форма П-4), тобто станом на 13 вересня 2023 року, а також на день встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності внаслідок професійного захворювання та визначення ступеня втрати професійної працездатності, тобто станом на 04 квітня 2024 року, вона не працювала, жодним чином не випливають на висновки суду про те, що в контексті спірних правовідносин:

- страховим випадком є хронічне професійне захворювання ОСОБА_1 ХОЗЛ ІІ стадія, група Е, COLD 3, фаза загострення; прикореневий пневмофіброз; ЛН ІІ ст. (друга);

- датою настання страхового випадку є дата встановлення хронічного професійного захворювання позивача, а саме 31 травня 2023 року;

- професією, за якою ОСОБА_1 працювала до ушкодження здоров`я і за якою медико-соціальною експертною комісією їй встановлено стійку втрату професійної працездатності, є нормувальник гірничий на підземних роботах ТОВ «Краснолиманське»;

- датою, з якої ОСОБА_1 набула право на щомісячну страхову виплату, є дата встановлення професійного захворювання, тобто 31 травня 2023 року.

Як було вказано вище, силу положень абз. 1 п. 11 Порядку № 1266 розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, починаючи з місяця, що передує місяцю настання страхового випадку.

Якщо застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше ніж 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, середня заробітна плата обчислюється за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа), що визначено абз. 2 п. 11 Порядку № 1266.

З огляду на дату встановлення професійного захворювання, яка є датою настання страхового випадку, (31 травня 2023 року), розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців, починаючи з місяця, що передує місяцю настання страхового випадку, тобто починаючи з квітня 2023 року (абз. 1 п. 11 Порядку № 1266).

Таким періодом є період з травня 2022 року по квітень 2023 року включно.

В абз. 1 п. 11 Порядку № 1266 йдеться, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок.

Місцем роботи, де стався страховий випадок, за результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, визначено ТОВ «Краснолиманське», з яким позивач припинила трудові відносини 23 вересня 2022 року.

Разом з цим абз. 2 п. 11 Порядку № 1266 передбачено, якщо застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше ніж 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, середня заробітна плата обчислюється за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа).

З огляду на те, що в розрахунковому періоді, починаючи з місяця, що передує місяцю настання страхового випадку, за місцем роботи, де стався страховий випадок, тобто в ТОВ «Краснолиманське», ОСОБА_1 фактично відпрацювала менше 12 календарних місяців внаслідок її звільнення 23 вересня 2022 року, в силу положень абз. 2 п. 11 Порядку № 1266 середня заробітна плата має обчислюватися за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа), тобто за травень 2022 року серпень 2022 року включно.

Підстави для застосування до спірних правовідносин норм п. 12 Порядку № 1266 відсутні, оскільки в цьому пункті йдеться про випадки, коли у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку або страховий випадок настав у перший день роботи, чого в ситуації ОСОБА_1 не було.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що погоджується з твердженням позивача про те, що її середньомісячна заробітна плата для визначення розміру щомісячної страхової виплати має визначатися за правилами, наведеними в п. 11 Порядку № 1266.

Разом з цим суд вважає помилковим висновок позивача про те, що «розрахунковим періодом має бути період з червня 2022 року по червень 2023 року включно, а враховуючи, що 23 вересня 2022 року вона була звільнена, розрахунковим періодом буде період з 01 червня 2022 року по 23 вересня 2022 року».

По-перше, позивач помилково ототожнює дату встановлення професійного захворювання (страхового випадку), якою є 31 травня 2023 року, з датою складання (затвердження) Акта (форма П-4), якою є 13 червня 2023 року.

По-друге, згідно з абз. 1 п. 11 Порядку № 1266 відлік місяців, що включаються до розрахункового періоду, починається не з місяця настання страхового випадку, а з місяця, що йому передує.

По-третє, за правилами абз. 2 п. 11 Порядку № 1266 середня заробітна плата обчислюється за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа).

Щодо наявності/відсутності підстав для обчислення середньої заробітної плати для визначення розміру щомісячної страхової виплати із застосуванням норм п. 14 Порядку № 1266 суд зазначає таке.

П. 14 Порядку № 1266 визначено, в разі коли на дату встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня втрати застрахованою особою професійної працездатності або коли з дня смерті потерпілого до настання права на страхові виплати минуло більше року з дня настання страхового випадку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру заробітної плати застрахованої особи перед настанням нещасного випадку на виробництві або перед звільненням з роботи (переходом на іншу роботу), з якою пов`язане професійне захворювання, з урахуванням її коригування, що проводиться територіальним органом Пенсійного фонду України, за відповідною формулою.

Отже, норми п. 14 Порядку № 1266 підлягають застосуванню в тому випадку, коли на дату встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня втрати застрахованою особою професійної працездатності минуло більше року з дня настання страхового випадку.

В ситуації ОСОБА_1 датою встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня втрати професійної працездатності є 04 квітня 2024 року, а датою настання страхового випадку, (датою встановлення професійного захворювання), є 31 травня 2023 року.

З огляду на те, що на дату встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня втрати професійної працездатності ОСОБА_1 минуло м е н ш е року з дня настання страхового випадку, підстави для обчислення середньої заробітної плати для визначення розміру щомісячної страхової виплати із застосуванням норм п. 14 Порядку № 1266 відсутні.

У відзиві на позовну заяву ГУ ПФУ в Хмельницькій області зазначає: «Враховуючи, що на дату проведення розслідування (13 червня 2023 року) позивач не працювала, датою настання страхового випадку є дата її звільнення з роботи (23 вересня 2022 року)».

Однак висновок відповідача про те, що датою настання страхового випадку є дата звільнення 23 вересня 2022 року, не має правового підґрунтя.

Ні Закон № 1105, ні прийняті на його виконання підзаконні нормативно-правові акти, в тому числі п. 14 Порядку № 1266, не містять правових норм, які б дозволяли ототожнювати дату настання страхового випадку з датою звільнення. Також в них відсутні правові норми, які установлюють, що за певних умов та/або для певних цілей (наприклад, для цілей обчислення середньої заробітної плати для визначення розміру щомісячної страхової виплати), датою настання страхового випадку вважається дата звільнення.

Ні в листі від 17 липня 2024 року № 13327-11794/І-03/8-2200/24, ні у відзиві на позовну заяву ГУ ПФУ в Хмельницькій області не вказало, якою саме нормою і якого закону чи підзаконного нормативно-правого акту воно керувалося, визначивши датою настання страхового випадку дату звільнення ОСОБА_1 з ТОВ «Краснолиманське».

Пенсійний фонду України, погодившись з висновком відповідача про наявність підстав для застосування норм п. 14 Порядку № 1266 при обчисленні середньої заробітної плати для визначення розміру щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 , також не вказав, які саме правові норми передбачають можливість вважати (ототожнювати) дату звільнення потерпілого з датою настання страхового випадку.

В листі від 26 липня 2024 року № 2800-030402-9/45636 Пенсійний фонду України покликається на норми п. 10 ч. 1 ст. 1, ч. 8 ст. 36 Закону № 1105, п. п. 13, 14 Порядку № 1266, однак аналіз цих норм окремо або в сукупності не зумовлює висновку про те, що датою настання страхового випадку, про яку йдеться в п. 14 Порядку № 1266, може вважатися дата звільнення потерпілого.

В цілому аналіз норм п. 14 Порядку № 1266, (включаючи формулу, яка застосовується для коригування середньої заробітної плати), дозволяє дійти висновку, що призначення норм п. 14 Порядку № 1266 полягає не у зміні загального підходу до обчислення середньої заробітної плати для визначення розміру щомісячної страхової виплати, який наведений в п. 11 цього Порядку, а у тому, щоб нівелювати «знецінення» середньої заробітної плати, з якої обчислюється щомісячна страхова виплата (зокрема, внаслідок інфляційних процесів), в ситуації, коли між страховим випадком і настанням права на виплату пройшло більше року.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просить визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Хмельницькій області по нарахуванню їй щомісячної страхової виплати із середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до п. 14 Порядку № 1266, виходячи з розміру заробітної плати застрахованої особи перед настанням нещасного випадку на виробництві або перед звільненням з роботи (переходом на іншу роботу), з якою пов`язане професійне захворювання, за розрахунковий період з 01 вересня 2021 року по 31 серпня 2022 року з урахуванням її коригування.

Відповідач визнає, що обчислення середньої заробітної плати для визначення розміру щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 здійснив із застосуванням норм п. 14 Порядку № 1266, виходячи з розміру заробітної плати застрахованої особи перед настанням нещасного випадку на виробництві або перед звільненням з роботи (переходом на іншу роботу), з якою пов`язане професійне захворювання, за розрахунковий період з 01 вересня 2021 року по 31 серпня 2022 року з урахуванням її коригування.

При цьому всупереч приписами абз. абз. 1-2 ч. 1 ст. 77 КАС відповідач не довів правомірність своїх дій, а також не надав всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відтак, з огляду на встановлені фактичні обставити на правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Хмельницькій області, які полягали у визначенні ОСОБА_1 розміру щомісячної страхової виплати із середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до п. 14 Порядку № 1266, виходячи з розміру заробітної плати застрахованої особи перед настанням нещасного випадку на виробництві або перед звільненням з роботи (переходом на іншу роботу), з якою пов`язане професійне захворювання, за розрахунковий період з 01 вересня 2021 року по 31 серпня 2022 року, з урахуванням її коригування.

Позивач просить захистити її порушене право шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області провести перерахунок призначеної їй щомісячної страхової виплати з моменту її призначення 04 квітня 2024 року, виходячи із середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до п. п. 3, 6, 11 Порядку № 1266, за розрахунковий період з 01 червня 2022 року по 23 вересня 2022 року, та виплатити їй недоплачену суму різниці в розмірі щомісячної страхової виплати з 04 квітня 2024 року по день її перерахунку.

З метою забезпечення повного та ефективного захисту порушеного права позивача на отримання щомісячної страхової виплати в розмірі, визначеному з дотриманням вимог законодавства, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд вважає за необхідне застосувати такий спосіб захисту як зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області провести ОСОБА_1 перерахунок розміру щомісячної страхової виплати з 04 квітня 2024 року із застосуванням середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до п. п. 3, 6, 11 Порядку № 1266, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

Позовні вимоги в частині покладання на відповідача обов`язку провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячної страхової виплати, виходячи із середньої заробітної плати за розрахунковий період з 01 червня 2022 року по 23 вересня 2022 року задоволенню не підлягають, оскільки в контексті спірних правовідносин відповідно до абз. абз. 1-2 п. 11 Порядку № 1266 таким розрахунковим періодом є період з 01 травня 2022 року по 31 серпня 2022 року включно.

[…]».

Таким чином, на виконання рішення суду ГУ ПФУ в Хмельницькій області мало провести ОСОБА_1 перерахунок розміру щомісячної страхової виплати з 04 квітня 2024 року із застосуванням середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до п. п. 3, 6, 11 Порядку № 1266, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні, тобто виходячи із середньої заробітної плати за розрахунковий період з 01 травня 2022 року по 31 серпня 2022 року.

ГУ ПФУ в Хмельницькій області повідомило, що на виконання рішення суду провело ОСОБА_1 перерахунок розміру щомісячної страхової виплати з 04 квітня 2024 року із застосуванням середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до п. п. 3, 6, 11 Порядку № 1266, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Як наслідок, з 04 квітня 2024 року розрахунок щомісячної страхової виплати ОСОБА_2 наступний: 137 406,49 грн (нарахована заробітна плата за період з 18 червня 2022 року по 31 серпня 2022 року) / 75 (кількість календарних днів зайнятості) = 1 832,09 грн (середньоденна заробітна плата) х 3 30,44 (середньомісячна кількість календарних днів) х 30% (відсоток втрати працездатності) = 16 730,61 грн (розмір щомісячної страхової виплати).

Період з 01 травня 2022 року по 17 червня 2022 року не врахований в обрахунок середньої заробітної плати ОСОБА_1 , оскільки остання перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.

З 01 березня 2025 року розмір страхової виплати ОСОБА_1 з урахуванням Постанови КМУ № 209 становитиме 18 230,61 грн.

В результаті проведеного перерахунку розмір щомісячної страхової виплати зменшується на 243,28 грн (з 16 973,89 грн до 16 730,61 грн та після 01 березня 2025 року з 18 473,89 грн на 18 230,61 грн), про що ОСОБА_1 повідомлена та їй рекомендовано звернутись до сервісного центру обслуговування громадян ГУ ПФУ в Хмельницькій області для узгодження питання щодо проведення (не проведення) даного перерахунку страхової виплати.

Станом на 28 серпня 2025 року з заявою про проведення (не проведення) перерахунку страхової виплати на виконання рішення суду ОСОБА_1 не зверталась.

З огляду на це ГУ ПФУ в Хмельницькій області звернулося до Пенсійного фонду України з листами від 13 червня 2025 року № 2200-0313-5/44937, від 17 липня 2025 року № 2200-0313-5/54601 щодо зміни з 04 квітня 2024 року розміру щомісячної страхової виплати ОСОБА_2 з 16 973,89 грн на 16 730,61 грн та з 01 березня 2025 року з 18 473,89 грн на 18 230,61 грн на виконання рішення суду у справі № 200/5157/24.

Станом на 29 серпня 2025 року відповідь з Пенсійного фонду України не надходила.

На підтвердження виконання рішення суду ГУ ПФУ в Хмельницькій області разом зі звітом надало: постанову ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 25 червня 2024 року № 22001-24-2 «Про призначення одноразової допомоги потерпілому в разі стійкої втрати професійної працездатності та щомісячної страхової виплати в разі часткової чи повної втрати працездатності»; постанову ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 14 липня 2025 року № 24 «Про перерахунок щомісячної страхової виплати в разі часткової чи повної втрати працездатності за рішенням суду»; лист ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 01 липня 2025 року № 8080/7073/І-03/8-2200/25, адресований ОСОБА_1 ; лист ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 13 червня 2025 року № 2200-0313-5/44937, адресований Пенсійному фонду України; лист ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 17 липня 2025 року № 2200-0313-5/54601, адресований Пенсійному фонду України; скріншот розрахунку виплат з ІКІС ПФУ: Підсистеми «Призначення та виплати деяких страхових виплат».

Відповідно до ч. 1 ст. 381-1 КАС судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 381-1 КАС суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому ст. ст. 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Абз. 1 ч. 1 ст. 382 КАС установлено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 382 КАС в адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Розгляд звіту про виконання судового рішення регламентований нормами ст. 382-2 КАС.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб);

4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення;

5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання;

6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення;

7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 382-2 КАС до звіту додаються:

1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо звіт поданий представником і такі документи раніше не подавалися;

2) докази направлення копій звіту та доданих до нього матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень ст. 44 цього Кодексу.

Рішення за наслідками розгляду звіту про виконання судового рішення визначені ст. 382-3 КАС.

Відповідно до ч. 1 ст. 382-3 КАС за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами ч. 5 ст. 382-1 цього Кодексу.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ч. 2 ст. 382-3 КАС установлено, що суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог ч. ч. 2 та/або 3 ст. 382-2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 382-3 КАС у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до ч. 3 ст. 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина до Державного бюджету України (ч. 4 ст. 382-3 КАС).

Відповідно до ч. 5 ст. 382-3 КАС суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Згідно з ч. 6 ст. 382-3 КАС суд на підставі відповідних доказів зменшує розмір штрафу, накладеного на керівника суб`єкта владних повноважень, на суму штрафу, який було накладено за такі самі дії державним виконавцем відповідно до законодавства про виконавче провадження.

Ухвалу суду про накладення штрафу може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції за правилами ст. 149 цього Кодексу.

З наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму штрафу без додаткового судового рішення нараховується пеня у розмірі три відсотки річних з урахуванням індексу інфляції (ч. 7 ст. 382-3 КАС).

Відповідно до ч. 9 ст. 382-3 КАС суд розглядає питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення за правилами ст. 378 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 382-3 КАС у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до ч. 3 ст. 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

За правилами, що наведені у ч. 11 ст. 382-3 КАС, якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до ч. 3 ст. 382-1 цього Кодексу.

Аналіз норм ст. 382-3 КАС зумовлює висновок про те, що суд за наслідками розгляду звіту може:

1. постановити ухвалу про прийняття звіту на підставі ч. 1 ст. 382-3 КАС за відсутності обставин, вказаних ч. 2 ст. 382-3 цього Кодексу;

2. постановити ухвалу про відмову у прийнятті звіту на підставі ч. 1 ст. 382-3 КАС за наявності обставин, вказаних у ч. 2 ст. 382-3 цього Кодексу.

При цьому згідно з ч. 3 ст. 382-3 КАС у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф, а також додатково може:

- встановити новий строк подання звіту відповідно до ч. 3 ст. 382-1 цього Кодексу;

або

- за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення відповідно до ст. 378 КАС.

Водночас при прийнятті звіту про виконання судового рішення, якщо суб`єкт владних повноважень не виконав його в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до ч. 3 ст. 382-1 цього Кодексу, що установлено ч. 11 ст. 382-3 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази, які ГУ ПФУ в Хмельницькій області надало разом зі звітом, суд дійшов висновку про наявність підстав для його прийняття, оскільки відповідач суб`єкт владних повноважень повністю виконав рішення суду в його зобов`язальній частині, а саме провів ОСОБА_1 перерахунок розміру щомісячної страхової виплати з 04 квітня 2024 року із застосуванням середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до п. п. 3, 6, 11 Порядку № 1266, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні, тобто виходячи із середньої заробітної плати за розрахунковий період з 01 травня 2022 року по 31 серпня 2022 року.

Відтак, діючи на підставі ч. 1 ст. 382-3 КАС суд приймає звіт ГУ ПФУ в Хмельницькій області про виконання рішення суду.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення судового контролю, позивач (стягувач) вказує на те, що «відповідач для виконання рішення в повному обсязі повинен здійснити нарахування мені страхової виплати з 31 травня 2023 року».

Інших аргументів щодо невиконання (неналежного виконання) відповідачем рішення суду у справі № 200/5157/24 позивач не наводить.

Однак, за наслідками розгляду справи № 200/5157/24 суд не покладав на ГУ ПФУ в Хмельницькій області обов`язок провести перерахунок щомісячної страхової виплати з 31 травня 2023 року, в резолютивній частині рішення чітко вказано, що перерахунок належить провести з 04 квітня 2024 року.

При цьому, звертаючись до суду з позовом, який розглянутий у справі № 200/5157/24, ОСОБА_1 не заявляла вимог про проведення перерахунку щомісячної страхової виплати з 31 травня 2023 року, навпаки позивач просила «зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області провести перерахунок призначеної щомісячної страхової виплати з моменту її призначення 04 квітня 2024 року».

Спірні правовідносини у справі № 200/5157/24 виникли з приводу правомірності дій ГУ ПФУ в Хмельницькій області, які полягали у нарахуванні щомісячної страхової виплати із середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до п. 14 Порядку № 1266, виходячи з розміру заробітної плати застрахованої особи перед настанням нещасного випадку на виробництві або перед звільненням з роботи (переходом на іншу роботу), з якою пов`язане професійне захворювання, за розрахунковий період з 01 вересня 2021 року по 31 серпня 2022 року з урахуванням її коригування.

Разом з цим правомірність рішень (дій) ГУ ПФУ в Хмельницькій області в частині призначення щомісячної страхової виплати саме з 04 квітня 2024 року при зверненні до суду з позовом, який розглядався у справі № 200/5157/24, ОСОБА_1 не оспорювала.

Як наслідок, виходячи з принципу диспозитивності адміністративного судочинства, суд розглянув справу № 200/5157/24 в межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, та не робив будь-яких висновків щодо правомірності/неправомірності рішень (дій, бездіяльності) ГУ ПФУ в Хмельницькій області в частині призначення щомісячної страхової виплати саме з 04 квітня 2024 року або щодо наявності підстав для призначення щомісячної страхової виплати з іншої дати, зокрема з 31 травня 2023 року.

Фактично, аргументи, які ОСОБА_1 навела в заяві про встановлення судового контролю, є свідченням виникнення між нею і ГУ ПФУ в Хмельницькій області нового спору, який стосується дати виникнення права на щомісячну страхову виплату, що унеможливлює вирішення цього питання в рамках судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 200/5157/24.

Керуючись ст. ст. 243, 248, 256, 294, 295, 297, 381-1, 382, 382-1, 382-2, 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

1. Прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року в адміністративній справі № 200/5157/24.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

3. Повний текст ухвали складений і підписаний суддею 03 вересня 2025 року.

Суддя Т.О. Кравченко