Справа № 990/367/24
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

03 вересня 2025 року

м. Київ

справа №990/367/24

адміністративне провадження № П/990/367/24

Верховний Суд у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Шарапи В.М.,

суддів: Бевзенка В.М., Коваленко Н.В., Стеценка С.Г., Тацій Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та предмет спору

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний Суд» 04 грудня 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Верховної Ради України, у якому позивач просить:

- визнати неправомірною бездіяльність Верховної Ради України, яка проявилися у тому, що Верховна Рада України не надала обґрунтовану відповідь на скаргу від 20 червня 2024 року;

- зобов`язати Верховну Раду України надати обґрунтовану відповідь на скаргу від 20 червня 2024 року.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що його скарга від 20 червня 2024 року по суті відповідачем не розглянута, не надано обґрунтованої відповіді, якою б задовольнили скаргу або відмовили у її задоволенні, із посиланням на норми чинного законодавства України та з роз`ясненням порядку оскарження такої відповіді.

У скарзі позивач просив усунути в Законі України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дискримінаційну ознаку, відповідно до якої мобілізовані військовослужбовці не мають права на отримання підйомної допомоги та добових при переїзді на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, шляхом внесення змін до пункту 3 статті 9-1 зазначеного Закону, додавши до переліку військовослужбовців, які мають право на отримання підйомної допомоги та добових при переїзді на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, також і мобілізованих військовослужбовців.

Станом на 02 грудня 2024 року Верховна Рада України не внесла зміни до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими би було усунуто дискримінацію, про які зазначав позивач у своїй скарзі.

Позивач, посилаючись на статтю 19 Закону України «Про звернення громадян» та пункт 3 частини першої статті 85 Конституції України, доходить переконання, що, оскільки дискримінаційна ознака закладена у Законі України, то саме Верховна Рада України зобов`язана поновити його порушені права.

Окрім цього, ОСОБА_1 у скарзі від 20 червня 2024 року просив надати йому можливість особисто викласти аргументи особі (особам), що перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці поданої скарги. Однак посадові особи Верховної Ради України не забезпечили йому реалізацію зазначених прав, які гарантовані статтею 19 Закону України «Про звернення громадян».

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що відповіді народних депутатів дев`ятого скликання, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які у зазначеній копії електронної реєстраційно-контрольної картки, заведеної на його звернення, відображені як «фактично виконані», йому не надходили.

Звернення народних депутатів України дев`ятого скликання ОСОБА_9 від 24 червня 2024 року, ОСОБА_10 від 26 червня 2024 року, ОСОБА_11 від 08 липня 2024 року, ОСОБА_12 (без дати), ОСОБА_13 від 10 липня 2024 року, ОСОБА_14 від 25 липня 2024 року, ОСОБА_15 від 05 серпня 2024 року до подачі позовної заяви позивачу не надходили, вперше з ними ознайомився разом із відзивом на позовну заяву.

Решта відповідей, зазначених у відзиві на позовну заяву, були підписані після надходження до Верховної Ради України адміністративного позову.

Рух справи у суді першої інстанції

Верховний Суд своєю ухвалою від 09 грудня 2024 року залишив позовну заяву без руху та встановив заявнику строк для усунення її недоліків шляхом подання до Суду доказів надсилання іншим учасникам справи (зокрема, відповідачу) листом з описом вкладення копій поданих до суду документів.

На виконання вказаної вище ухвали позивач направив через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний Суд» 12 грудня 2024 року заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучив опис вкладення у цінний лист.

17 грудня 2024 року Верховний Суд ухвалою відкрив провадження у цій адміністративній справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами колегією суддів у складі п`яти суддів.

Позиція інших учасників справи щодо позовної заяви

13 січня 2025 року Верховна Рада України на адресу Суду направила відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідач вважає, що він не порушував прав та законних інтересів позивача, та діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Пояснив, що опрацювавши скаргу позивача від 20 червня 2024 року, відповідач надіслав її до Офісу Президента України та передав за належністю народним депутатам України дев`ятого скликання, які відповідно до статті 93 Конституції України та статті 89 Регламенту Верховної Ради України є суб`єктами права законодавчої ініціативи.

За наслідками розгляду скарги позивача від 20 червня 2024 року народні депутати ОСОБА_16 та ОСОБА_17 звернулись до Міністерства оборони України із депутатськими зверненнями, на які отримали відповіді. ОСОБА_1 надано лист-відповідь від 23 липня 2024 року №220/13/6423.

Народний депутат ОСОБА_18 звернувся з депутатськими зверненнями до Голови Комітету Верховної Ради України з питань національної безпеки, оборони та розвідки ОСОБА_19 та до Прем`єр-міністра України ОСОБА_49 з проханням розглянути звернення громадянина ОСОБА_1 .

Інші деякі народні депутати також надали відповіді позивачу, в яких повідомили, що висловлені ним пропозиції будуть взяті до відома для подальшої законотворчої діяльності.

У відповіді, наданій на скаргу позивача, народний депутат ОСОБА_20 роз`яснив, що позивач має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень в порядку адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, Верховного Рада України вважає, що дотрималася вимог законодавства України про звернення громадян, здійснила відповідне опрацювання та передачу за належністю скарги народним депутатам, які надали відповіді на звернення позивача.

Зазначає, що норми частини другої статті 7 та пункту 13 частини першої статті 24 Закону України «Про статус народного депутата України» уповноважують безпосередньо народних депутатів України як суб`єктів права законодавчої ініціативи при розгляді звернень та пропозицій виборців (громадян) вживати заходів для їх реалізації. Підкреслює, що Верховна Рада України, яку позивач визначив відповідачем, є законодавчим органом влади, який розглядає законопроекти, внесені суб`єктами права законодавчої ініціативи, і не є суб`єктом права законодавчої ініціативи. Відтак звернення громадянина не може бути підставою для прийняття на пленарному засіданні парламенту рішення щодо внесення змін до пункту 3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» про включення до переліку військовослужбовців, які мають право на отримання підйомної допомоги та добових при переїзді на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку із призначенням на військову посаду, також і мобілізованих військовослужбовців.

До відзиву на позовну заяву відповідач додав копії документів на підтвердження своєї позиції.

Фактичні обставини справи, встановлені Судом

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 11 вересня 2023 року.

Позивач звернувся до Верховної Ради України та Президента України зі скаргою від 20 червня 2024 року, в якій просив народних депутатів України та Президента України, як суб`єктів права законодавчої ініціативи, усунути в Законі України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дискримінаційну ознаку, відповідно до якої мобілізовані військовослужбовці не мають права на отримання підйомної допомоги та добових при переїзді на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, шляхом внесення змін до пункту 3 статті 9-1 зазначеного Закону України, додавши до переліку військовослужбовців, які мають право на отримання підйомної допомоги та добових при переїзді на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, також і мобілізованих військовослужбовців. Крім цього, просив надати йому можливість особисто викласти аргументи особі (особам), що перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці поданої скарги.

21 червня 2024 року управління з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України листом №09/06-2024/138561 надіслало зазначену скаргу Офісу Президента України.

21 червня 2024 року управління з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України листом №09/06-2024/138603 також повідомило ОСОБА_1 , що його звернення передано народним депутатам України та надіслано до Офісу Президента України.

Народний депутат ОСОБА_16 у зв`язку зі зверненням ОСОБА_1 звернулась 23 липня 2024 року із депутатським зверненням до Міністерства оборони України, в якому просила повідомити, яка сума додаткових видатків бюджету необхідна для фінансування виплати підйомної допомоги та добових мобілізованих військовослужбовцям.

У відповідь на звернення народного депутата Міністерство оборони України листом №302д9/15-2024/164025 від 23 липня 2024 року повідомило, що запровадження виплати підйомної допомоги та добових мобілізованим військовослужбовцям вважають недоцільним, оскільки така норма не спонукатиме військовослужбовців укладати контракт на проходження військової служби. Зазначена пропозиція суттєво навантажить державний бюджет. Крім цього, повідомило, що за результатами опрацювання скарги ОСОБА_1 йому направлено відповідь листом №220/13/6423 від 23 липня 2024 року у строки, визначені законодавством.

У листі Міністерства оборони України №220/13/6423 від 23 липня 2024 року було зазначено, що військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, мають право підписати контракт із Збройними Силами України на проходження військової служби, після чого набуватимуть право отримання підйомної допомоги при подальшій зміні проходження служби. Вищезазначена норма Закону України зорієнтована на матеріальне стимулювання військовослужбовців, які пов`язують своє подальше життя з довготривалим проходженням служби.

07 серпня 2024 року народний депутат ОСОБА_17, враховуючи скаргу ОСОБА_1 , звернувся із депутатським зверненням до Міністра оборони України ОСОБА_21 із депутатським зверненням для отримання інформації про суму додаткових видатків, необхідної для фінансування виплати підйомної допомоги та добових мобілізованим військовослужбовцям.

Народний депутат ОСОБА_17 07 серпня 2024 року також повідомив ОСОБА_1 , що він направив депутатське звернення до Міністра оборони України з метою отримання інформації про суму додаткових видатків для впровадження законодавчої ініціативи.

У відповідь на звернення народного депутата Міністерство оборони України листом №330д9/7-2024/174231 від 07 серпня 2024 року надала аналогічну відповідь, як і народному депутату ОСОБА_16

18 грудня 2024 року народний депутат ОСОБА_18 на виконання звернення ОСОБА_1 звернувся до Голови Комітету ВРУ з питань національної безпеки, оборони та розвідки ОСОБА_22 із депутатським зверненням, в якому просив розглянути звернення громадянина ОСОБА_23 та проінформувати у визначений законом строк його та заявника про результати розгляду звернення.

Народний депутат ОСОБА_18 18 грудня 2024 року також звернувся до Прем`єр-міністра України ОСОБА_49 з депутатським звернення та просив останнього розглянути звернення ОСОБА_1 , проаналізувати доцільність внесення запропонованих змін, вжити заходів реагування в межах повноважень, проінформувати його та заявника про результати розгляду зазначеного звернення.

У своєму листі до ОСОБА_1 народний депутат ОСОБА_24 зазначив, що у межах своєї компетенції буде клопотати профільний комітет ВРУ щодо усунення в Законі України дискримінаційної ознаки.

19 грудня 2024 року народний депутат ОСОБА_25 повідомив позивача, що направив депутатське звернення до Міністра оборони України ОСОБА_21 з проханням опрацювати доводи позивача та вжити заходів реагування відповідно до вимог законодавства.

Народний депутат ОСОБА_20 23 грудня 2024 року у відповіді на скаргу ОСОБА_1 повідомив останньому, що порушене право може бути відновлене за результатами оскарження відповідних рішень суб`єктів владних повноважень до суду.

Народний депутат ОСОБА_26 проінформував позивача, що ним направлено депутатське звернення зі скаргою ОСОБА_1 до Прем`єр-міністра України.

Народні депутати ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 тією чи іншою мірою повідомили останнього про врахування його зауважень, які будуть враховані у законотворчій роботі.

Оцінка доводів учасників справи та висновки Верховного Суду

Вирішуючи спір по суті та надаючи оцінку наявності або відсутності протиправної бездіяльності відповідача, колегія суддів керується наступним.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Законом України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) врегульовані питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно зі статтею 4 Закону № 393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Статтею 7 Закону №393/96-ВР передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Порядок розгляду заяв встановлений статтею 15 Закону №393/96-ВР.

Відповідно до частин першої та третьої статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Отже, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Разом із тим, якщо питання, порушені в одержаному зверненні, не входять до повноважень відповідного органу, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ним за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Відповідно до пункту 153 Положення про порядок роботи з документами у Верховній Раді України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховного Ради України від 08 лютого 2021 року №19, (далі - Положення) діловодство, що стосується звернень до Верховної Ради України, керівництва Верховної Ради України, органів Верховної Ради України, депутатських фракцій (депутатських груп), Апарату, керівництва Апарату, структурних підрозділів, їх посадових осіб (далі - діловодство за зверненнями), здійснюється структурним підрозділом з питань звернень громадян. В інших структурних підрозділах діловодство за зверненнями здійснюється спеціально визначеними для цього працівниками.

За змістом пункту 157 Положення керівник структурного підрозділу, народний депутат України забезпечує організацію діловодства за зверненнями та належний розгляд звернень.

Відповідно до пункту 165 Положення звернення, що надійшло до Верховної Ради України, попередньо опрацьовується структурним підрозділом з питань звернень громадян, під час якого визначається:

1) належність документа до звернення;

2) відповідність звернення вимогам статті 5 Закону України «Про звернення громадян»;

3) відповідність адресування звернення, цілісність вкладень, наявність усіх зазначених у зверненні додатків, супровідних листів;

4) ознаки надходження та виду звернень відповідно до класифікатора, передбаченого пунктом 172 цього Положення;

5) предмет і стислий зміст звернення;

6) належність предмета звернення до повноважень органу чи посадової особи, яким адресоване звернення;

7) виконавець, до компетенції якого належить предмет звернення;

8) наявність підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про звернення громадян», для визнання звернення таким, що не підлягає розгляду.

Зі змісту пункту 166 Положення вбачається що звернення, що надійшло до Верховної Ради України, реєструється структурним підрозділом та передається зазначеному в ньому адресату.

Як вбачається зі скарги від 20 червня 2024 року позивач адресував її до Верховної Ради України та Президента України, при цьому безпосередньо прохальна частина скарги спрямована до суб`єктів законодавчої ініціативи - народних депутатів України та Президента України.

Звернення, адресоване народному депутату України, депутатській фракції (депутатській групі) у Верховній Раді України, реєструється та направляється для розгляду відповідному адресату в ЄАС.

Звернення, адресоване Верховній Раді України, Голові Верховної Ради України, реєструється та попередньо опрацьовується структурним підрозділом з питань звернень громадян відповідно до цього Положення. Звернення, предмет якого не стосується повноважень Верховної Ради України, Голови Верховної Ради України, направляється зазначеним підрозділом відповідно до:

1) органу Верховної Ради України відповідно до сфери його відання;

2) Керівника Апарату (в частині компетенції Апарату);

3) за належністю згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про звернення громадян» (пункт 184 Положення).

Якщо предмет звернення не належить до повноважень Верховної Ради України, керівництва Верховної Ради України, Апарату, керівництва Апарату, органів Верховної Ради України, таке звернення протягом п`яти днів з дня надходження структурним підрозділом з питань звернень громадян пересилається за належністю до відповідного органу чи посадовій особі, про що повідомляється заявник (пункт 188 Положення).

Пунктом 193 Положення закріплено, що звернення вважається розглянутим, якщо предмет звернення опрацьовано і особі надано відповідь за підписом уповноваженої посадової особи або народного депутата України, направлено листа до органу державної влади (у тому числі правоохоронного органу), органу місцевого самоврядування, об`єднання громадян, підприємства, установи, організації (у разі необхідності), вжито інших передбачених законодавством заходів.

Матеріалами справи підтверджується факт направлення за належністю скарги позивач від 20 червня 2024 року народним депутатам та Офісу Президента України (а.с. 43).

З аналізу змісту заявлених позовних вимог та викладених доводів позивача у скарзі від 20 червня 2024 року вбачається, що вимоги скарги фактично зводилися до необхідності внесення змін до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» шляхом додавання до переліку військовослужбовців, які мають право на отримання підйомної допомоги та добових при переїзді на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, також і мобілізованих військовослужбовців.

Надаючи оцінку наведеним доводам позивача в аспекті внесення таких змін до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» слід, насамперед, виходити з того, що прийняття нового закону, припинення чинності або зміни чинного закону реалізується саме через процедуру законодавчої ініціативи - як звернення суб`єкта права законодавчої ініціативи, визначеного Конституцією України, до Верховної Ради України, яке здійснюється шляхом подання проекту закону на розгляд Верховної Ради України.

Відповідно до статті 93 Конституції України право законодавчої ініціативи у Верховній Раді України належить Президентові України, народним депутатам України та Кабінету Міністрів України.

Згідно із частиною п`ятою статті 89 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року №1861-VI (далі - Закон №1861-VI), право законодавчої ініціативи здійснюється шляхом внесення до Верховної Ради: 1) проектів законів, постанов; 2) проектів інших актів Верховної Ради; 3) пропозицій до законопроектів; 4) поправок до законопроектів.

Статтею 46 Закону №1861-VI визначено, що рішеннями Верховної Ради є акти Верховної Ради, а також процедурні та інші рішення, які заносяться до протоколу пленарних засідань Верховної Ради. Актами Верховної Ради є закони, постанови, резолюції, декларації, звернення, заяви.

Відповідно до частини шостої цієї ж статті Закону №1861-VI рішення Верховної Ради щодо проектів законів, постанов, інших актів Верховної Ради приймаються лише з питань, включених до порядку денного пленарного засідання Верховної Ради до перерви з 12 години до 12 години 30 хвилин.

У світлі зазначеного правового регулювання, враховуючи зміст поданої скарги від 20 червня 2024 року, Суд звертає увагу на те, що позивач звернувся до Верховної Ради зі зверненням на підставі норм Закону №393/96-ВР, у прохальній частині якого просив усунути дискримінаційну ознаку шляхом внесення змін до пункту 3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Разом із тим, Суд вважає за необхідне акцентувати увагу на змісті частини третьої статті 3 Закону №393/96-ВР, в якій чітко передбачене право звернення із заявами (клопотаннями) саме до народних депутатів України, а не до Верховної Ради України, яка є законодавчим органом, але не наділена як така правом законодавчої ініціативи.

Колегія суддів враховує, що нормою частини другої статті 7 Закону України «Про статус народного депутата України» від 17 листопада 1992 року №2790-XII передбачено, що народний депутат, з-поміж іншого, розглядає звернення виборців, вживає заходів для реалізації їх пропозицій і законних вимог.

Пунктом 13 частини першої статті 24 цього Закону закріплено обов`язок народного депутата розглядати звернення виборців відповідно до вимог та в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян». Народний депутат розглядає всі одержані ним пропозиції, заяви та скарги виборців, узагальнює їх, за необхідності вносить відповідні пропозиції до Верховної Ради України та її органів, а також до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. У разі необхідності народний депутат надсилає пропозиції, заяви та скарги громадян органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам, установам та організаціям, до повноважень яких входить розгляд звернень громадян чи вирішення порушених у них питань по суті. Про результати розгляду пропозицій, заяв та скарг громадян органи та посадові особи зобов`язані повідомити громадянина, від якого надійшло звернення, і народного депутата у терміни, встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Отже, варто враховувати, що поряд з обов`язком народного депутата розглядати звернення виборців у порядку, визначеному Законом №393/96-ВР, існує (або наявне) право народного депутата вносити пропозиції, що викладені у такому зверненні, до Верховної Ради України як до законодавчого органу.

В контексті обставин цієї справи Суд звертає увагу на те, що правовідносини щодо законотворчої діяльності народних депутатів України, у тому числі реалізації чи нереалізації права законодавчої ініціативи, перебувають поза межами предмету спору у цій справі.

Верховний Суд звертає увагу на те, що наміри щодо ініціювання змін до законодавства перебувають у площині визначеної законом процедури законотворчості та реалізуються через законодавчу ініціативу визначеними законом спеціальними суб`єктами - народні депутати України, Кабінет міністрів України, Президент України. Поряд з цим, вищенаведені норми чинного законодавства уповноважують безпосередньо народних депутатів як суб`єктів законодавчої ініціативи при розгляді звернень та пропозицій виборців (громадян) вживати заходів для їх реалізації. Верховна Рада України є законодавчим органом, який розглядає законопроекти, внесені суб`єктами законодавчої ініціативи, але не є суб`єктом законодавчої ініціативи.

При цьому питання, яке було порушено у зверненні ОСОБА_1 , безпосередньо не відноситься до повноважень Верховної Ради України.

З матеріалів справи вбачається, що народні депутати за результатами опрацювання скарги позивача від 20 червня 2024 року звертались з депутатськими зверненнями до Міністерства оборони України, Міністра оборони України ОСОБА_21, Прем`єр-міністра України ОСОБА_49, Голови Комітету ВРУ з питань національної безпеки, оборони та розвідки ОСОБА_19.; повідомили ОСОБА_1 , що висловлені ним пропозиції взяті до відома та будуть враховані у подальшій законотворчій діяльності.

Отже, у спірній ситуації відповідач, направляючи звернення від 20 червня 2024 року за належністю, діяв відповідно до встановленої процедури, яка регламентує дії суб`єкта владних повноважень у такій ситуації, а народні депутати як суб`єкти законодавчої ініціативи вжили відповідних заходів за наслідками розгляду такого звернення.

У цій справі є підстави стверджувати, що позивач помилково ототожнює належний розгляд його звернення (порядок розгляду звернення щодо надання інформації відповідно до Закону №393/96-ВР) із внесенням змін до пункту 3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (процедурою законодавчої ініціативи щодо внесення змін до нормативно-правового акта).

Додатковим свідченням такого помилкового ототожнення є додані позивачем докази неодноразового звернення (20 червня 2023 року, 16 листопада 2023 року, 18 квітня 2024 року, 24 травня 2024 року) до Президента України, Верховної Ради України, Голови Верховної Ради України, Комітету з питань прав людини, деокупації та реінтеграції тимчасово окупованих територій, національних меншин та міжнаціональних відносин, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, які зводяться до питання внесення змін до чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, Верховний Суд доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного, на думку позивача, права не може призвести до реального захисту такого права у вигляді ініціювання очікуваних позивачем змін до закону за результатами здійсненого розгляду відповідного звернення саме відповідачем, оскільки Верховна Рада України як така не наділена правом законодавчої ініціативи.

У цій спірній ситуації інформація (скарга від 20 червня 2024 року) доведена народним депутатам та Офісу Президента України, які і є суб`єктами законодавчої ініціативи, що, фактично, є єдиною можливою формою реагування на повідомлення про ймовірну необхідність чи доцільність внесення змін до законів України. Окремо Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач має можливість на реалізацію свого інтересу стосовно внесення змін до законів України шляхом відповідного звернення до кожного народного депутата України, в тому числі й до того народного депутата, який обраний у виборчому окрузі, де проживає позивач, а також шляхом звернення до Кабінету Міністрів України або Президента України, які є суб`єктами права законодавчої ініціативи. Суд ще раз наголошує на тому, що Верховна Рада України не є суб`єктом права законодавчої ініціативи. Відповідно до статті 93 Конституції України право законодавчої ініціативи у Верховній Раді України належить Президентові України, народним депутатам України та Кабінету Міністрів України.

Наведене дає підстави для висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови в позові в частині вимог, що є предметом розгляду, з огляду на те, що в судовому процесі відсутній будь-який сенс у розрізі питання щодо реальної можливості захисту прав позивача в обраний ним спосіб.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 22, 241 - 246, 250, 255, 266, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення Верховного Суду подається безпосередньо до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.М. Шарапа

Судді В.М. Бевзенко

Н.В. Коваленко

С.Г. Стеценко

Л.В. Тацій