Справа № 300/5232/25
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" серпня 2025 р. справа № 300/5232/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боброва Ю.О.,
за участю: секретаря судового засідання Костюк О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
24.07.2025 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач, Управління Мінюсту) про визнання протиправними дій щодо відмови у зверненні до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №300/1979/21 та зобов`язання звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №300/1979/21 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області доплати до пенсії ОСОБА_1 в сумі 250994,12 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані наступними фактичними обставинами та нормами законодавства.
Разом з тим, судове рішення не виконане до теперішнього часу.
Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
Приписами статті 7 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05.06.2012 №4901-VI встановлено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство або юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, з урахуванням особливостей встановлених цим Законом. У разі, якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.
26.05.2025 позивач звернувся до відповідача з проханням звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №300/1979/21 відповідно до вимог статті 378 КАС України, однак, листом від 14.07.2025 за №687694/1 отримав відмову, яку вважає необґрунтованою та протиправною. Тому звернувся з даним позовом до суду.
Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі і визнати протиправними дії щодо відмови у зверненні до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №300/1979/21 та зобов`язати звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №300/1979/21 шляхом стягнення з ГУ ПФУ в Івано-Франківській області доплати до пенсії в сумі 250994,12 грн.
Ухвалою суду від 29.07.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с. 22-23).
29.08.2025 на адресу суду від Управління Мінюсту надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого Відповідач заперечує позовні вимоги. Вважає, що діяв правомірно, з огляду на наступне.
Постановою державного виконавця від 17.02.2022 відкрито виконавче провадження №68676976 з примусового виконання судового рішення у справі №300/1979/21 згідно виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 №300/1979/21.
Судове рішення у справі №300/1979/21 має зобов`язальний характер. Підставою для зміни способу або порядку виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Однак, позивач у своєму зверненні не навів цих обставин.
Стягнення коштів з територіального органу Пенсійного фонду України, які знаходяться на його рахунках, але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування ГУ Пенсійного фонду та нанести шкоду необмеженій кількості осіб. Відповідну позицію Верховний Суд вказав у постанові від 24.07.2023 у справі №420/6671/18. При цьому, Суд зазначив, що грошові кошти у вигляді заборгованості з виплати пенсії, які належать стягувачу за судовим рішенням, не є власністю ГУ ПФУ та не знаходяться на його рахунках. Тому виконання судового рішення в повному обсязі можливе лише за наявності фінансування за рахунок Державного бюджету України.
Враховуючи вказане, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 38-42).
Позивач не скористався правом подати суду відповідь на відзив.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.
Відповідач у судове засідання не прибув, хоча належно був повідомлений про дату, час і місце його проведення. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, а також не повідомив суд про причини неявки представника в судове засідання.
У зв`язку з вказаним, відповідно до норм частин першої та третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглянув адміністративну справу без участі представника відповідача.
Розглянувши матеріали адміністративної справи відповідно до вимог статті 262 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні за участі позивача, заслухавши його пояснення, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд установив наступне.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі №300/1979/21 задоволено в частині позов ОСОБА_1 , визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо застосування обмеження максимальним розміром при виплаті пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019; зобов`язано здійснити виплату з 01.04.2019 пенсії в повному розмірі без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

17.02.2022 на підставі заяви позивача постановою державного виконавця відкрите виконавче провадження №68676976 з примусового виконання судового рішення у справі №300/1979/21 згідно виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 №300/1979/21 (а.с. 10, 11).

26.05.2025 позивач звернувся до відповідача з проханням звернутися до суду із заявою до суду про зміну способу і порядку виконання рішення у справі №300/1979/21 відповідно до вимог статті 378 КАС України (а.с. 15-17).

Листом від 14.07.2025 за №687694/1 Управління Мінюсту відмовило позивачу у зверненні до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №300/1979/2 (а.с. 18-20).

Судом встановлено, що у запропонований державним виконавцем 10-ти денний строк рішення суду у вказаній справі в частині стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості з виплати пенсії за період з 01.04.2019 по 31.12.2021 в сумі 250994,12 грн. не виконано, а також, що й на сьогодні рішення суду в цій частині не виконано.

Листом від 11.03.2022 за №0900-0902/721 боржник ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило, що 21.12.2021 на виконання рішення суду від 03.08.2021 у справі №300/1979/21 проведено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у фіксованому розмірі 23711,88 грн. на місяць. Доплату за період з 01.04.2019 по 31.12.2021 в сумі 250994,12 грн. включено до Реєстру, виплата за яким буде проведена за наявності фінансування з Державного бюджету України (а.с. 53-55).

Разом з тим, суд вважає, що відповідач необґрунтовано та протиправно відмовив позивачу у зверненні до суду із заявою про зміну порядку і способу виконання судового рішення у справі №300/1979/21, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Приписами частини 1 статті 7 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05.06.2012 №4901-VI (далі Закон №4901-VI) встановлено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство або юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, з урахуванням особливостей встановлених цим Законом.

Згідно частини 2 статті 7 Закону №4901-VI у разі, якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, згідно частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 30 рішення Європейського суду з прав людини від 27 вересня 2001 року у справі Hivisaari v. Finland щодо того, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються, щоб засвідчити, що сторони були заслухані та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя суд у повній мірі відповів на кожен аргумент сторін при прийнятті рішення у даній справі та належно мотивував своє рішення.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Отже, судом встановлено, що Управління Мінюсту необґрунтовано та протиправно відмовило позивачу у зверненні до суду із заявою про зміну порядку і способу виконання судового рішення у справі №300/1979/21.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити у повному обсязі та зобов`язати відповідача звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №300/1979/21 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області доплати до пенсії ОСОБА_1 у сумі 250994.12 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262, 287, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у зверненні до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №300/1979/21.

Зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №300/1979/21 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області доплати до пенсії ОСОБА_1 в сумі 250994 (двісті п`ятдесят тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 12 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 287 КАС України, подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, код в , адреса: вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Бобров Ю.О.

Рішення складене в повному обсязі 03 вересня 2025 року.