Справа № 520/17054/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 р. № 520/17054/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 66 від 15.05.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 14.10.1982: з 01.10.1991 по 05.06.1995 до страхового стажу для призначення пенсії за віком, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду в Миколаївській області прийнято протиправне рішення №66 від 15.05.2025 про відмову йому в призначенні пенсії за віком. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 04.07.2025 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області заяву разом із усіма доданими до неї документами, на підставі якої було прийнято оскаржуване рішення №66 від 15.05.2025. Витребувані документи зобов`язано надати до суду протягом п`ятнадцяти календарних днів з моменту отримання даної ухвали.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена представнику позивача та відповідачу до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 та 15.05.2025 та прийнято рішення № 66, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідач зазначив, що трудова книжка заповнена з порушенням вимог Інструкції № 58, а саме відсутні записи про перейменування/реорганізацію Колективної фірми «Аркуш», тому відповідач не може зарахувати періоди роботи з 01.10.1991 по 05.06.1995 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 14.10.1982, до страхового стажу. Відповідач вважає оскаржуване рішення правомірним та просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав до суду заяву про стягнення судових витрат, згідно якої просив стягнути на його користь з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області суму понесених судових витрат, що складаються з судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач 07.05.2025 звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області було розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за віком та прийнято рішення № 66 від 15.05.2025 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 32 роки. (а.с. 33-34)

У рішенні зазначено, що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії до страхового стажу не було зараховано період роботи з 01.10.1991 по 05.06.1995, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 14.10.1982, оскільки наявні записи про прийняття в Колективну фірму «Аркуш» з 01.10.1991, про перейменування КФ «Прогрес» в ТОВ «Аркуш» з 23.11.1992. Запис про звільнення не придатний для сприйняття змісту (вбачається запис олівцем), який засвідчено ТОВ «Аркуш». Документи підтверджуючі період роботи та про перейменування/реорганізацію Колективної фірми «Аркуш» не надано. Страховий стаж за періоди роботи з 01.01.2004 обчислено за даними реєстру застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків Страховий стаж Позивача становить 28 років 00 місяців 11 днів.

Позивач, не погодившись із вищевказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 66 від 15.05.2025, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом - Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частина 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У частині 1 статті 8 вказаного Закону зазначено, зокрема, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт а частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Як встановлено судом, оскаржуваним у межах даної справи рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 66 від 15.05.2025 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу заявника. (а.с. 33-34)

В оскаржуваному рішенні зазначено, що до страхового стажу не було зараховано період роботи з 01.10.1991 по 05.06.1995, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 14.10.1982, оскільки наявні записи про прийняття в Колективну фірму «Аркуш» з 01.10.1991, про перейменування КФ «Прогрес» в ТОВ «Аркуш» з 23.11.1992. Запис про звільнення не придатний для сприйняття змісту (вбачається запис олівцем), який засвідчено ТОВ «Аркуш». Документи підтверджуючі період роботи та про перейменування/реорганізацію Колективної фірми «Аркуш» не надано. Страховий стаж за періоди роботи з 01.01.2004 обчислено за даними реєстру застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків.

Незарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи з 01.10.1991 по 05.06.1995 підтверджується також наявною в матеріалах справи формою РС-право. (а.с. 35)

Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі за текстом - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону № 1788-XII та п. 1 Порядку № 637, вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Також, за приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 14.10.1982, судом встановлено наявність запису № 14 про прийняття позивача на посаду комерційного агента з 01.10.1991 в Колективній фірмі "Аркуш" та наявність запису № 15 від 23.11.1992 про перейменування підприємства (мовою оригіналу: КФ "Прогресс" переименована в Общество с ограниченной ответственностью "Аркуш"). Суд звертає увагу, що зазначені записи не засвідчені підписами будь-яких осіб.

Також, трудова книжка містить наступний запис (№ 16), з якого не є можливим чітко встановити дату та зміст такого запису. Із зазначеного запису є можливим встановити лише засвідчення такого запису печаткою ТОВ "Аркуш".

За доводами позивача, відповідний запис містить відомості про звільнення позивача з 05.06.1995 та підтверджує період роботи позивача в Колективній фірмі "Аркуш" з 01.10.1991 по 05.06.1995, що підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Разом з тим, досліджуючи трудову книжку позивача, суд погоджується з доводами ГУ ПФУ в Миколаївській області, викладеними в оскаржуваному рішенні від 15.05.2025 №66, що вищезазначений запис про звільнення позивача (№ 16), який засвідчено ТОВ "Аркуш", не придатний для сприйняття змісту та відомостей, оскільки такий запис не вчинений ручкою.

Також, суд зазначає, що відповідний запис не засвідчений підписом будь-якої особи, як і запис про прийняття позивача на роботу з 01.10.1991 та запис про перейменування підприємства.

За перелічених обставин суд зазначає, що з наданої позивачем трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.10.1982 неможливо чітко встановити період роботи позивача з 01.10.1991 по 05.06.1995, оскільки відповідні записи про зазначений період не засвідчені підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою, як це передбачено п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993.

Окрім того, зазначені записи щодо спірного періоду роботи позивача мають неправильні та неточні записи, а саме в трудовій книжці позивача зазначено, що 01.10.1991 позивача прийнято на роботу в Колективну фірму "Аркуш", після чого міститься запис від 23.11.1992 про перейменування КФ "Прогрес" в Товариство з обмеженою відповідальністю «Аркуш». Із зазначених записів трудової книжки не є можливим встановити, яке відношення КФ "Прогрес" має до роботи позивача в спірний період, оскільки позивач був прийнятий на роботу в Колективну фірму "Аркуш". Відомостей щодо реорганізації або перейменування Колективної фірми "Аркуш" в КФ "Прогрес" трудова книжка позивача та матеріали справи не містять, позивачем відповідних пояснень суду не надано.

Разом з тим, як вже було зазначено судом, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що передбачено п. 2 Порядку № 637.

Однак, позивачем до пенсійного органу та до суду не надано підтверджуючих документів щодо його роботи в Колективній фірмі «Аркуш», а також щодо перейменування зазначеної фірми, про що пенсійним органом було повідомлено позивача в оскаржуваному рішенні.

Судом враховуються доводи позивача про вчинення ним самостійно дій задля отримання уточнюючих документів щодо спірного періоду роботи в Колективній фірмі «Аркуш», зокрема, з КП "Міський архів", ТОВ "НВСЦ "Харківський народний архів", ТОВ "Архіваріус", ТОВ "Архів № 1" та щодо неотримання представником позивача запитуваних відомостей від зазначених архівних установ, однак такі доводи не свідчать про неможливість отримати підтверджуючі документи про спірний період роботи позивача з інших архівних установ чи підприємств та не є підставою для висновку про можливість зарахування спірного непідтвердженого періоду до страхового стажу позивача.

Також, суд звертає увагу, що надані позивачем до суду копії адвокатських запитів представника позивача до архівних установ та відповіді з таких архівних установ датовані червнем 2025 року. Однак, оскаржуване в даній справі рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком датоване 15.05.2025, що свідчить про ненадання позивачем відповідних документів, а саме відповідей з архівних установ, до пенсійного органу. Відповідні документи були відсутні в пенсійного органу при вирішенні питання за заявою позивача про призначення пенсії за віком, оскільки позивач почав вживати заходи щодо отримання таких документів після прийняття відповідачем оскаржуваного в даній справі рішення.

Окрім того, як вже було зазначено судом, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Так, суд зазначає, що у випадку існування об`єктивних причин неможливості (що не залежали від волі позивача) надання до пенсійного органу підтверджуючих документів щодо спірного періоду роботи, позивач мав право звернутися до пенсійного органу з клопотанням про опитування свідків, що б могли підтвердити факт роботи позивача в спірний період, яке у силу вимог пункту 2 Порядку № 637 здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Матеріли справи не містять відомостей та відповідних доказів щодо подання позивачем до пенсійного органу відповідного клопотання про опитування свідків.

За викладених обставин, наразі судом не встановлено підстав для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.10.1991 по 05.06.1995 згідно трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 14.10.1982, оскільки з наданих позивачем документів неможливо підтвердити спірний період.

За викладених обставин суд зазначає, що під час розгляду справи судом не встановлено протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 66 від 15.05.2025, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування відповідного рішення.

Також, не підлягають задоволенню взаємопов`язані позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 14.10.1982: з 01.10.1991 по 05.06.1995 до страхового стажу для призначення пенсії за віком, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з цим, суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком, надавши уточнюючі документи про спірний період роботи або заявивши клопотання про опитування свідків, задля можливості повторного вирішення пенсійним органом питання щодо зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача та, відповідно, щодо призначення позивачу пенсії за віком.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи висновки суду щодо залишення позову без задоволення, відсутні підстави для стягнення на користь позивача витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, 54008, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН