Справа № 600/709/25-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/709/25-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк Олександр Петрович

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

03 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 (відповідачів), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині призначення та зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на відповідну посаду;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Чернівецький окружний адміністративний суд ухвалою від 11.03.2025 визнав неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії. Відмовив у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом. Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії повернув позивачу.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами скарги зазначає, що враховуючи те, що позивач був безпідставно та з порушенням встановленого порядку визнаний придатним до військової служби, що було встановлено лише рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 02.01.2025 у справі №600/3585/24-а, хоч і всупереч встановленому порядку, але таки набув статус військовослужбовця та тривалий час проходив навчання, перебував на військовій службі, до цього часу йому не було вручено оскаржуваних наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 , він не був ознайомлений з їх змістом, однак, вживав всіх можливих заходів щодо отримання копій таких наказів, позивачем було пропущено строки звернення до суду за захистом його прав з даним позовом з поважних причин, що є підставою для поновлення судом строків, встановлених ч. 2 та ч. 5 ст. 122 КАС України.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 312, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Чернівецького окружного адмінсуду від 21 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання належним чином засвідченої копії рішення Чернівецького окружного адміністративного суду у справі №600/3585/24-а з відміткою про набрання законної сили, а також шляхом подання заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до суду й доказів поважності причин його пропуску.

Вказану ухвалу було направлено представнику позивача адвокату Вишневецькій Тетяні Анатоліївні, діючій в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордера про надання правничої допомоги серії АХ №1200633 від 25 липня 2025 року, через систему «Електронний суд», та отримано останньою 21 лютого 2025 року. Строк для усунення недоліків позову закінчився 03 березня 2025 року.

Згідно з наявними у справі матеріалами на виконання вимог указаної ухвали представником позивача подано до суду довідку, сформовану засобами підсистеми ЄСІТС, про набрання законної сили рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 року у справі №600/3585/24-а 04 лютого 2025 року.

Крім цього, представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 21 лютого 2025 року подано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що станом як і на момент призову позивача на військову службу, так станом і на день звернення до суду з цим позовом ні позивачу, ні його представнику не відомі дати, номери та інші реквізити оскаржуваних наказів. Позивач не був з ними ознайомлений належним чином, копії наказів йому не були надані. Вказано, що позивачем та його представником вживалися заходи щодо отримання копій оскаржуваних наказів, у тому числі й шляхом подання відповідних адвокатських запитів, проте відповіді на такі запити позивачем (його представником) не були отримані.

Також представник позивача посилався на те, що одразу після набрання законної сили рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 року №600/3585/24-а, яким визнано протиправним та скасовано висновок ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 про ступінь придатності ОСОБА_1 до військової служби, оформленого довідкою від 25 липня 2024 року, позивачем було подано позов про визнання протиправними та скасування наказів про призов на військову службу та про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Крім цього, представник позивача вказала про запровадження воєнного стану та проходження позивачем військової служби, у зв`язку з чим він міг перебувати у віддалених, у тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежувало позивача у можливості своєчасно звернутися до суду.

На думку представника позивача, вказані вище обставини у сукупності свідчать про те, що строк звернення до суду з цим позовом пропущено поважних причин, а тому просить суд поновити його та відкрити провадження в цій справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, спеціальним строком для звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, у справах щодо проходження публічної служби законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до адміністративного суду з позовом за їх захистом.

Як встановлено судом першої інстанції зі змісту позову та доданих до нього матеріалів, позивач виражає незгоду з наказом про призов ОСОБА_1 на військову службу, який, як стверджується в позові, було видано начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також з наказом командира військової частини НОМЕР_1 про призначення та зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу вказаної військової частини на відповідну посаду.

Отже, спірні відносини стосуються прийняття позивача на військову службу, яка згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є публічною службою. Тобто, в даному випадку підлягає застосуванню спеціальний місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як свідчить зміст доводів позову, винесенню оскаржуваних наказів передувало проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії, що мало місце 25 липня 2024 року.

Факт проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії підтверджується довідкою ВЛК від 25 липня 2024 року №88/1423.

Отже, позивач, звертаючись до суду з цим позовом, достовірно знав (він не міг не знати) про призов його на військову службу після проходження ним військово-лікарської комісії 25 липня 2024 року.

В контексті наведеного суд першої інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах позову міститься адвокатський запит адвоката Вишневецької Т.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії АХ №1200633 від 25 липня 2024 року і який був виданий на підставі договору про надання правничої допомоги №б/н від 25 липня 2024 року.

Зокрема, зазначений адвокатський запит був створений адвокатом Вишневецькою Т.А. 05 серпня 2024 року, а надісланий на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 12 серпня 2024 року.

При цьому, крім прохання надати належним чином засвідчені копії документів, які стосуються проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії, адвокат Вишневецька Т.А. також просила надати належним чином завірену копію наказу про призов на військову службу ОСОБА_1 .

Таким чином, з наведеного видно, що про призов на військову службу та видачу відповідного розпорядчого документа (наказу) позивачу (його представнику) було відомо ще у серпні 2024 року.

Однак, з цією позовною заявою позивач звернувся до суду лише 18 лютого 2025 року (згідно з відбитком штампу канцелярії суду), тобто із значним пропуском строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тобто, даний позов подано до адміністративного суду з пропуском строків звернення до суду.

Як вставновлено зі змісту поданого клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, представником позивача не заперечується факт подання цього позову до суду з пропуском установленого законом строку. Водночас, як вважає представник позивача, такий строк пропущений з поважних причин.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд першої інстанції обґрунтовано звертає увагу на правову позицією Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19, вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Таким чином, КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Подібні висновки викладені і Верховним Судом у постанові від 10 січня 2024 року у справі №420/1782/23, де вказано, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Слід також враховувати висновки суду в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 в якій зазначено, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26 жовтня 2023 року (справа №990/139/23) та від 01 лютого 2024 року (справа №990/270/23) вказала, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Так, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку повинна була дізнатися слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Беручи до уваги наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд зауважує, що пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом.

Надаючи оцінку доводам клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції зауважує, що в такому не зазначено жодних обставин, які унеможливлювали або істотно перешкоджали ОСОБА_1 (його представнику) безпосередньо після призову на військову службу звернутися до суду з позовом про визнання протиправними та скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов ОСОБА_1 на військову службу та наказу командира військової частини НОМЕР_1 про призначення та зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Твердження представника позивача про те, що ні їй, ні позивачу не були відомі реквізити оскаржуваних наказів (дати, номери тощо), позивач не був з ними належним чином ознайомлений і станом на день звернення до суду з цим позовом копії оскаржуваних наказів не були надані позивачу (його представнику), у тому числі й у зв`язку з ненаданням копій таких наказів на підставі поданого адвокатського запиту, суд оцінив критично, оскільки такі обставини не змінюють момент, з якого позивач (і його представник) був обізнаний про вчинення протиправного, на його думку, призову на військову службу, тобто знав про оскаржувані у цьому позові рішення.

Крім того, в матеріалах позову міститься адвокатський запит Вишневецької Т.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , від 05 серпня 2024 року, в якому, серед іншого, зазначено прохання надати належним чином завірену копію наказу про призов на військову службу ОСОБА_1 .

Вказані обставини, свідчать про те, що і позивач, і його представник не могли достеменно не знати про призов ОСОБА_1 про військову службу після проходженням ним військово-лікарської комісії 25 липня 2024 року.

Тобто, позивачу (його представнику) було відомо про порушення прав та інтересів ОСОБА_1 щодо протиправного, на його думку, призову на військову службу, ще задовго до дня звернення до суду з цим позовом.

Стосовно посилань клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду на те, що позивачем та його представником вживалися заходи щодо збору належних та допустимих доказів протиправності оскаржуваних наказів, у тому числі й щодо безпосереднього отримання їх копій, то такі самі по собі не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, адже не позбавляли фізично та фактично подати позов до суду у межах встановлених законом строків, при цьому з клопотанням про витребування судом оскаржуваних рішень.

Також, вказані вище доводи є і необґрунтованими, адже в матеріалах позову містяться лише копії адвокатських запитів адвоката Вишневецької Т.А., які подавались до ІНФОРМАЦІЯ_2 (05 серпня 2024 року), Міністерства оборони України (23 січня 2025 року) та до Генерального штабу Збройних Сил України (23 січня 2024 року).

Таким чином, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що в клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду не наведено жодних доводів про те, які обставини/причини унеможливлювали позивача (його представника) своєчасно (у межах строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України) звернутися до суду з позовом про визнання протиправними та скасування наказів про призов ОСОБА_1 та зарахування його до особового складу військової частини НОМЕР_1 , і за умови відсутності копій оскаржуваних наказів подати до такого позову клопотання про витребування доказів у відповідності до статті 80 та частини сьомої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи представника позивача про перебування ОСОБА_1 на військовій службі не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду з цим позовом.

Згідно з матеріалами позову повноваженнями з представництва інтересів ОСОБА_1 адвокат Вишневецька Т.А. була наділена ще з 25 липня 2024 року, тобто того ж дня, якого ОСОБА_1 проходив військово-лікарську комісію в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказане безумовно свідчить про те, що обставини перебування позивача на військовій службі, за наявності у нього представника, з яким укладено договір про надання правової допомоги, не позбавляли ОСОБА_1 (його представника адвоката Вишневецьку Т.А.) можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

До того ж, саме по собі перебування ОСОБА_1 на військовій службі не позбавило його (через представника - адвоката Вишневецьку Т.А.) можливості подати цей позов до суду у лютому 2025 року.

При цьому, колегія суддів наголошує, що встановлення строків звернення до суду передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій щодо захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Фактичні обставини та наявні у позові матеріали свідчать про те, що позивач мав достатньо часу для реалізації права на звернення до суду у встановлений законом строк. До матеріалів позову не надано доказів поважності причин пропуску строку на звернення з даним позовом, позивачем (його представником) не наведено жодних обґрунтованих доводів неможливості своєчасно подати позовну заяву.

Поряд з цим, наведені вище обставини у своїй сукупності свідчать про неналежну організацію позивачем (його представником) процесу з підготовки позовної заяви, що є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, поданому на виконання вимог ухвали суду від 21 лютого 2025 року, не наведено змістовних і вагомих доводів щодо вчинення позивачем (його представником) у встановлений законом строк усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою захисту в судовому порядку; не доведено, що в цій справі можливість вчасного подання позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від волевиявлення позивача.

Також, зі змісту доводів, наведених представником позивача у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду, не встановлено обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними труднощами та наявністю перешкод об`єктивного і непереборного характеру, які б унеможливили або значно утруднили можливість реалізації ОСОБА_1 особисто або в порядку представництва права на судовий захист у строк, установлений процесуальним законом для звернення до адміністративного суду.

Не звернення до суду з адміністративним позовом через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку. Тому, наведені представником позивача причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.