Справа № 200/1706/25
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року справа №200/1706/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі № 200/1706/25 (головуючий І інстанції Смагар С.В.) за позовом Тонояна Армена Корюновича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В :

Тоноян Армен Корюнович в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.02.2025 року № 71 о/с «По особовому складу», яким звільнено зі служби в поліції відповідно до розділу 7 Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 8 частини першої статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції з 10.02.2025 року, без встановлення премії у лютому 2025 року;

- поновити на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з 11.02.2025 року зі збереженням місця роботи і посади за ним, як такого, що увільнений від виконання своїх службових обов`язків;

Також, просив допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.02.2025 року № 71 о/с «По особовому складу», яким звільнено зі служби в поліції відповідно до розділу 7 Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 8 частини першої статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції з 10.02.2025 року;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції з 11.02.2025 року зі збереженням місця роботи і посади за ОСОБА_1 як таким, що увільнений від виконання своїх службових обов`язків;

- звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції з 11.02.2025 року зі збереженням місця роботи і посади за ним, як таким, що увільнений від виконання своїх службових обов`язків.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти постанову, якою відмовити у задоволені позову через порушення норм матеріального, процесуального права.

Апелянт посилався на те, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягає саме Закон № 580-VIII, відповідно до статті 60 якого, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Відповідно до статті 66 Закону № 580-VIII, поліцейський не може під час проходження служби займатися іншою оплачуваною діяльністю, крім науково-педагогічної, наукової або творчої. Працівник поліції не може працювати одночасно на двох місцях роботи.

Служба в поліції не може суміщатись із проходженням військової служби за контрактом, тому позовні вимоги ОСОБА_1 вважаємо необґрунтованими та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює діяльність органів поліції.

Посилання суду першої інстанції при обґрунтуванні рішення на Кодекс законів про працю України є невірним застосуванням норм права у зв`язку із тим, що такий орган виконавчої влади як поліція має спеціальний статус, а тому його діяльність регулюється виключно нормами спеціального законодавства в частині прийняття, переміщення та звільнення осіб зі служби.

Крім того, у Законі № 580-VIII відсутній порядок збереження робочого місця за поліцейським, що прийнятий на військову службу за контрактом. Однак, відсутність у Законі № 580-VIII норми про порядок збереження робочого місця за поліцейським, що прийнятий на військову службу за контрактом, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.

Відповідно до норм пункту 8 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій). Прийняття ОСОБА_1 на військову службу за контактом є саме переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій). А тому, виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_1 , відповідно до норм Закону № 580-VIII, підлягав звільненню зі служби в поліції.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач з 7 листопада 2015 року проходив службу в органах Національної поліції України та станом на 10.02.2025 року перебував на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 та послужним списком, наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07 листопада 2015 року № 46 о/с.

Між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, в особі командира НОМЕР_2 окремої мотопіхотної Маріупольської бригади укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, який набрав чинності 27 травня 2021 року. Контракт укладено строком на три роки.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 27 травня 2021 року № 206 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та на всі види грошового забезпечення з 27 травня 2021 року.

Відповідно до довідки від 23 січня 2025 року № 387, виданої військовою частиною НОМЕР_3 , позивач перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 з 27 травня 2021 року по теперішній час.

Згідно довідки, складеної за підписом начальника СКЗ Волноваського РВП ГУНП в Донецькій області та т.в.о. заступника начальника ВСП УКЗ ГУНП в Донецькій області, відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України, частини 2 статті 39 та пункту 2 частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 було увільнено від виконання функціональних обов`язків, а саме: з 27.05.2021 до 27.05.2024 наказом ГУНП від 04.06.2021 № 321 о/с; з 28.05.2024 по 11.08.2024 наказом ГУНП від 24.05.2024 № 240 о/с; з 12.08.2024 до 09.11.2024 наказом ГУНП від 09.08.2024 № 387 о/с; з 10.11.2024 до 07.02.2025 наказом ГУНП від 08.11.2024 № 538 о/с.

5 лютого 2025 року начальником Волноваського РВП ГУНП в Донецькій області складено подання про звільнення ОСОБА_1 з Національної поліції за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств(організацій)) Закону України «Про національну поліцію».

8 лютого 2025 року начальником Головного управління управління Національної поліції в Донецькій області за наслідками розгляду подання прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 з Національної поліції за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)) Закону України «Про національну поліцію».

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10 лютого 2025 року № 71 о/с відповідно до розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)) 10 лютого 2025 року без встановлення премії у лютому 2025 року.

Наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10 лютого 2025 року № 71 о/с доведений до відома позивача засобами електронної комунікації, а саме, месенджером Whats App, про що свідчить відповідний акт, складений 10 лютого 2025 року, та скріншоти з мобільного телефону.

Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.11.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

За ч. 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Обґрунтовуючи законність звільнення позивача відповідач стверджує про те, що прийняття позивача на військову службу за контактом є саме, переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій), що перешкоджає можливості подальшого проходження служби в поліції, оскільки згідно до статті 66 Закону № 580-VIII поліцейський не може під час проходження служби займатися іншою оплачуваною діяльністю, крім науково-педагогічної, наукової або творчої.

Статтею 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору, однією з яких відповідно до пункту 5 частини 1 вказаної статті є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

За ч. 1 статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

За правовими висновками Верховного Суду в постанові від 16.10.2019 у справі №805/3724/15-а для припинення трудового договору в порядку переведення та захисту прав працівника власник або уповноважений ним орган підприємства, куди переводиться працівник, повинен подати відповідний лист-запит власнику або уповноваженому ним органу підприємства, на якому працює працівник, з проханням звільнити його з роботи на підставі переведення згідно з пунктом 5 статті 36 К3пП України,

Припинення трудового договору і прийняття на роботу мають бути оформлені наказами чи розпорядженнями відповідних власників підприємств або уповноважених ними органів про звільнення працівника з попереднього місця роботи та про прийняття його на нове місце роботи в порядку переведення, відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП у погоджений сторонами строк.

Тобто, для переведення працівника на інше підприємство необхідна згода працівника та погодження між власниками відповідних підприємств або уповноважених ними органів. У разі відсутності зазначених умов переведення на інше підприємство відбутися не може.

Суд враховує, що в матеріалах справи такі докази відсутні.

За ч. 3 статті 119 КЗпП України за працівниками, направленими для проходження базової військової служби, призваними на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

За ч. 2 статті 39 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч.3 ст.119 КЗпП України, а також ч.1 ст.53 і ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту», ч.2 ст.44, ч.1 ст.54 і ч.3 ст.63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», ч.2 ст.46 Закону України «Про вищу освіту».

Суд враховує, що нормами Закону № 580-VIII не врегульовано порядок збереження робочого місця за поліцейським, що призваний на військову службу під час мобілізації. Водночас, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми трудового законодавства, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31.10.2019 у справі № 825/598/17 та від 16.07.2020 у справі № 400/2884/18.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

За ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Тобто, з моменту призову на військову службу, за громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення зберігаються: місце роботи, посада та середній заробіток на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову.

Гарантії, встановлені частиною 3 статті 119 КЗпП України, спрямовані на забезпечення права громадян на працю та її оплату, які повинні виконати свій конституційний обов`язок захисту Батьківщини.

Отже, за встановлених судом фактичних обставин на позивача поширюються гарантії, передбачені статтею 119 КЗпП України, які відповідачем не були дотриманні при прийнятті спірного наказу.

Щодо доводів відповідача про те, що користування гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, громадянином України, який прийнятий на військову службу за контрактом у період проведення ООС, не передбачається суд враховує наступне.

Верховний Суд сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття особливий період у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 205/1993/17-ц, в якій зазначено, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Завершення заходів мобілізації не припинило особливий період (лист Міністерства оборони України від 20.10.2016 р. № 316/1/906).

За роз`ясненнями Міністерства оборони України кризова ситуація виникла на сході України в квітні 2014 р. і безпосередньо загрожувала національній безпеці України. Тому відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 р. № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» було почато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. В період проведення АТО також має місце кризова ситуація, яка загрожує національній безпеці України (лист Міністерства оборони України від 18.10.2016 р.№322/2/6917).

Указом Президента України 30.04.2018 р. №116 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганський областях» від (далі Указ №116) введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганський областях», яке змінило формат АТО, яку було введено в 2014 р., на операцію Об`єднаних Сил із здійснення заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф в Донецькій і Луганській областях відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України над тимчасово окупованими територіями в Донецькій та Луганській областях».

Не зважаючи на зміну формату АТО та її назви на операцію Об`єднаних Сил (ООС), підлягають застосуванню норми ст.119 КЗпП України щодо збереження за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладання нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення місця роботи, посади, середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форм власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову, пільги, гарантії передбачені Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За матеріалами справи позивач з 27 травня 2021 року по теперішній час проходить військову службу, при цьому відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України, частини 2 статті 39 та пункту 2 частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» позивача було увільнено від виконання функціональних обов`язків з 27.05.2021 07.02.2025 року наказами ГУНП від 04.06.2021 № 321 о/с; від 24.05.2024 № 240 о/с; від 09.08.2024 № 387 о/с; та від 08.11.2024 № 538 о/с.

Таким чином твердження відповідача, що на ОСОБА_1 не поширюються гарантії, передбачені статтею 119 КЗпП України, є безпідставним.

Згідно з ч. 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Під незаконним звільненням слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, встановленого законом.

Враховуючи норми частини 1 статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині 1 статті 235 КЗпП України, а тому, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Верховний Суд в постановах від 20.01.2021 у справі №804/958/16, від 11.02.2021 у справі № 640/21065/18, від 27.04.2021 у справі № 826/8332/17, від 31.05.2021 у справі № 840/3202/18, від 20.01.2021 у справі №640/18679/18, від 25.02.2021 у справі № 820/292/17 дійшов висновку, що з аналізу статті 235 КЗпП України вбачається, що у разі встановлення незаконного звільнення суд обмежений правами щодо поновлення такого працівника на посаді, а саме суд може поновити таку особу лише на роботі, з якої працівника було звільнено.

Отже, наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.02.2025 року № 71 о/с «По особовому складу», яким позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до розділу 7 Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 8 частини першої статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) з 10.02.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки наказом № 71 о/с від 15.01.2025 позивача звільнено зі служби в поліції з 10 лютого 2025, який є останнім робочим днем, то позивач підлягає поновленню на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції з 11.02.2025 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягає негайному виконанню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої про:

- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.02.2025 року № 71 о/с «По особовому складу», яким звільнено зі служби в поліції відповідно до розділу 7 Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 8 частини першої статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції з 10.02.2025 року;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції з 11.02.2025 року зі збереженням місця роботи і посади за ОСОБА_1 як таким, що увільнений від виконання своїх службових обов`язків;

- звернення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції з 11.02.2025 року зі збереженням місця роботи і посади за ним, як таким, що увільнений від виконання своїх службових обов`язків.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі № 200/1706/25 за позовом Тонояна Армена Корюновича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 3 вересня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Т.Г. Гаврищук