Справа № 400/6090/25
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 р. № 400/6090/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенко В. В., за участю секретаря судового засідання Дидіної А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 з вимогами: визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби та лав Збройних Сил України за станом здоров`я на підставі висновку (Постанови) військово-лікарської комісії №522 від 04.03.2025 р.; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та лав Збройних Сил України за станом здоров`я на підставі висновку (Постанови) військово-лікарської комісії №522 від 04.03.2025 р.; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 , призваному за мобілізацією 20.06.2022 року розміру посадового окладу, окладу за військовими званнями та відсоткової ставки за вислугу років, премії, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 по 31.12.2022; встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 рік.; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, а саме: допомогу на оздоровлення за період з 2022 року по 2025 рік, допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 2022 року по 2025 рік, недоотриману матеріальну допомогу, недоотриманні відпустки за період 2022 2025 рік, недоотримані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022 року по 2025 рік, компенсація за недоотримане речове майно. 5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити заробітну плату за березень 2025 року по дату звільнення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з червня 2022 року він проходив військову службу в Збройних Силах України. Останнім часом позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . В березні 2025 року, позивач пройшов військово-лікарську комісію, а також експертну команду з оцінювання повсякденного життя. Рішенням експертної команди йому було надано статус особи з інвалідністю 3 групи, а рішенням ВЛК, він визнаний непридатним до військової служби. 24.03.2025 позивач через ІНФОРМАЦІЯ_1 подав рапорт про звільнення з військової служби, але військова частина його не розглядає, а оголосила позивача у СЗЧ.

Представником позивача було направлено адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 , в якому представник просив здійснити перерахунок ОСОБА_1 , призваному за мобілізацією 20.06.2022 року розміру посадового окладу, окладу за військовими званнями та відсоткової ставки за вислугу років, премії, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 по 31.12.2022; встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 рік; нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, а саме: допомогу на оздоровлення за період служби, допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період служби, недоотриману матеріальну допомогу, недоотриманні відпустки за період з 2022 рік по 2025 рік, недоотримані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період служби, компенсацію за недоотримане речове майно. Проте, на момент подання позовної заяви жодної відповіді не отримано, а тому порушені права Позивача, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"», Законом України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Законом України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб».

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію аргументував у відзиві. На підставі рапорту командира підрозділу за №14812 від 23.03.2025, наказом командира військової частини НОМЕР_1 , №1714 від 23.03.2025 було призначене службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини сержантом ОСОБА_1 стрільцем - помічником гранатометника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 16 стрілецької роти 6 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №1593 від 19.05.2025 було завершено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини сержантом ОСОБА_1 за результатом якого військовослужбовця притягнуто до дисциплінарної відповідальності з накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді «Суворої догани», з позбавленням премії та додаткової винагороди за березень місяць поточного року, та з 23.03.2025 знятий з усіх видів забезпечення військової частини. Таким чином, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №1593 від 19.05.2025, сержант ОСОБА_1 набув статусу військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину з 23.03.2025 по теперішній час. Станом на теперішній час, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1593 від 19.05.2025 «Про результати службового розслідування», не є скасованим. Тому постає логічне запитання, як військова частина НОМЕР_1 , може виконувати рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, який з 23.03.2025 та по теперішній час вважається таким, що самовільно залишив військову частину та не повернувся у її розташування.

В судових засіданнях в режимі відеоконференції позивач, представник позивача та представник відповідача підтримала власні позиції, викладені в процесуальних заявах по суті справи.

Суд розглянув адміністративну справу у відкритому судовому засіданні за участі позивача та його представника.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , 1984 р.н. проходить військову службу за мобілізацією в Збройних Силах України з червня 2022 року.

В 2025 році ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частина НОМЕР_1 на посаді помічника гранатометника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 16 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

20.02.2025 військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_3 за розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 проведено медичний огляд ОСОБА_1 та ухвалено рішення (свідоцтво про хворобу №361) про його непридатність до військової служби на підставі ст.64-а графи ІІ Розкладу хвороб.

09.04.2025 рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного життя ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІІ групи з 28.02.2025, з причина отримання поранення під час проходження військової служби.

22.03.2025 ОСОБА_1 прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 в Запорізької області з метою подання рапорту про звільнення за станом здоров`я. Але у зв`язку з конфліктною ситуацією з командуванням військової частини ОСОБА_1 рапорт не подав та повернувся до м. Миколаєва.

24.03.2025 ОСОБА_1 у м. Миколаєві звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з рапортом на ім`я командування військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. До рапорту ОСОБА_1 долучив свідоцтво про хворобу №361.

24.03.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 засобами « ІНФОРМАЦІЯ_4 » передав рапорт ОСОБА_1 командуванню військової частини НОМЕР_1 .

Військова частина НОМЕР_1 рапорт ОСОБА_1 не розглянула, рішення по ньому не прийняла, відповіді позивачу по суті рапорту не надала.

17.05.2025 військовою частиною НОМЕР_1 завершено службове розслідування за фактом самовільного залишення місця служби сержантом ОСОБА_1

29.07.2025, вже під час розгляду судом цієї адміністративної справи, на підставі звернення військової частини НОМЕР_1 , Територіальне управління ДБР в АДРЕСА_3 та м. Запоріжжі зареєстровало кримінальне провадження №0005484 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Відповідно до п.п. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану, на підставах: за станом здоров`я:

на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до п.225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, повноваження на звільнення солдат з військової надані командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до п.233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Відповідно до п.240 Положення, Військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Рішення про дальше проходження військової служби військовослужбовцями, яких визнано обмежено придатними до проходження військової служби в мирний час, приймає посадова особа, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець, на підставі відповідних клопотань. Після прийняття рішення про продовження проходження військової служби зазначені військовослужбовці можуть бути звільнені з військової служби на загальних підставах.

Відповідно до п.2 Розділу І. Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, який затверджений наказом Міністерства оборони України від 06.08.2025 №531, з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Відповідно до п.1 Розділу ІІ. Порядку, рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Відповідно до п.п.3, 4, 5 Розділу ІІІ. Порядку, непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).

Відповідно до п.7 Розділу ІІІ. Порядку, забороняється:

1) встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно:

подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом;

недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком;

наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту;

2) відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо;

3) вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку;

4) відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.

Відповідно до п.8 Розділу ІІІ. Порядку, початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Відповідно до п.1 розділу IV.Порядку, рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони «Армія+» (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України.

Суд констатує, що питання про звільнення позивача належить до компетенції безпосередньо командира військової частини НОМЕР_1 , а не будь якої іншої військової посадової особи.

При цьому, відповідно до п.1 Розділу IV. Порядку, прямо передбачено право військовослужбовця на подання рапортів в електронній формі за допомогою засобів СЕДО. У цьому випадку, подання рапорту через ТЦК та СП, за допомогою засобів СЕДО, цілком відповідає вимогам Порядку.

Підпункт3 п.7 Розділу ІІІ. Порядку, чітко забороняє попереднього погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень.

Факт отримання зазначеного рапорту від ОСОБА_1 військова частина підтвердила у своєї відповіді від 15.04.2025 адвокату позивача (арк.спр.21).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач отримав рапорт позивача поданий в електронній формі за допомогою засобів СЕДО, але не прийняв жодного рішення, не задовольнив це рапорт, та не відмовив в його задоволенні.

Щодо посилання військової частини на факт скоєння позивача кримінального правопорушення самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, та як наслідок призупиненні військової служби, то з цього приводу суд хоче наголосити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Разом з тим, 10.05.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо порядку проходження військової служби окремими категоріями військовослужбовців під час дії воєнного стану», яким ст.24 доповнено реченням: Під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється.

Таким чином, оскільки до 10.05.2025 не було внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини стосовно ОСОБА_1 , а після 10.05.2025 таке внесення не впливає на призупинення військової служби позивача, суд приходить до висновку, що у військової частини не було підстав для ухилення від розгляду його рапорту про звільнення.

Оскільки військова служба ОСОБА_1 не призупинена в порядку, передбаченому ч.2 ст.24 Закону, військова частина НОМЕР_1 зобов`язана розглянути його рапорт про звільнення та прийняти відповідно обґрунтоване рішення. Вказане свідчить, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 24.03.2025 про звільнення його з військової служби. Разом з тим, суд не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд вважає за необхідним задовольнити позов в цій частині частково, визнавши протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 24.03.2025 та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 розглянути цей рапорт позивача та прийняті рішення по його суті.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 розміру посадового окладу, окладу за військовими званнями та відсоткової ставки за вислугу років, премії, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 по 31.12.2022; встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 рік; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, а саме: допомогу на оздоровлення за період з 2022 року по 2025 рік, допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 2022 року по 2025 рік, недоотриману матеріальну допомогу, недоотриманні відпустки за період 2022 2025 рік, недоотримані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022 року по 2025 рік, компенсація за недоотримане речове майно; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити заробітну плату за березень 2025 року по дату звільнення, то суд зазначає наступне.

По-перше, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби та вимоги про зобов`язання здійснити розрахунок при звільненні, зокрема нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, а саме: допомогу на оздоровлення за період з 2022 року по 2025 рік, допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 2022 року по 2025 рік, недоотриману матеріальну допомогу, недоотриманні відпустки за період 2022 2025 рік, недоотримані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022 року, є похідними за своєю суттю, тобто одна вимога залежить від задоволення іншої.

В даному випадку суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби та встановив спосіб відновлення прав позивача шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача та прийняти рішення по суті.

Таким чином питання звільнення позивача з військової служби ще не вирішено, остаточний розрахунок з ним не проведено, тому й відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо правильності або неправильності нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні, недоотриманих днів відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, допомоги на оздоровлення, виплати заробітної плати за березень 2025 року, оскільки відповідні обов`язки виникають одночасно зі звільненням позивача з військової служби, тобто у майбутньому.

У цьому контексті питання щодо перерахунку грошового забезпечення позивача з 2022 по 19.05.2023 має похідний зв`язок з наведеними вище вимогами, тому існує доцільність їх розгляду в сукупності після проведення з позивачем остаточного розрахунку в разі його звільнення.

Більш того, в матеріалів справи не вбачається, відповідачем не надано, а позивачем не доведено, що розмір грошового забезпечення за спірний період нараховувався без врахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. Станом на час розгляду справи у суду відсутні докази відмови відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача.

Отож ці позовні вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають.

Позов задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 257-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_5 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 24.03.2025 про звільнення з військової служби за станом здоров`я.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 24.03.2025 про звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії №522 від 04.03.2025 по суті та прийняти рішення.

4. В задоволенні позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог про: зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії №522 від 04.03.2025; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 розміру посадового окладу, окладу за військовими званнями та відсоткової ставки за вислугу років, премії, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 по 31.12.2022; встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 рік; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, а саме: допомогу на оздоровлення за період з 2022 року по 2025 рік, допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 2022 року по 2025 рік, недоотриману матеріальну допомогу, недоотриманні відпустки за період 2022 2025 рік, недоотримані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022 року по 2025 рік, компенсація за недоотримане речове майно; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити заробітну плату за березень 2025 року по дату звільнення, відмовити.

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 04.09.2025