Справа № 160/8074/25
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2025 року Справа № 160/8074/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України»
про зобов`язання вчинити певні дії,
18.03.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України», в якому позивач просить:
- зобов`язати Державну установу «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України скасувати рішення медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області», оформлене Свідоцтвом про хворобу №77-с/НГУ від 22.01.2025 року, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як незаконне, та розглянути скаргу ОСОБА_1 на рішення М(ВЛ)К у відповідності до «Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС», затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 №285, щодо визначення причинного зв`язку отриманої ОСОБА_1 травми, змінивши причинний зв`язок травми на: «Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не оспорюючи ступінь придатності до військової служби, оскаржив свідоцтво про хворобу до відповідача, через те, що рішення М(ВЛ)К МВС, оскільки воно не відображено реальний причинний зв`язок отримання травми (захворювання), що має для позивача велике значення, оскільки у свідоцтві про хворобу вказано, що у позивача захворювання, а не травма, яка пов`язана з проходженням військової служби, яку отримано не «під час захисту Батьківщини», що не відповідає дійсності та суперечить порядку визначення причинного зв`язку поранення (контузії, травми, каліцтва), закріпленого у Положенні про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України №285 від 03.04.2017 року. Відповідачем розглянуто скаргу позивача та вказано, що рішення комісії в свідоцтві про хворобу від 22.01.2025 №77-с/НГУ щодо причинного зв`язку захворювань прийнято у відповідності до вимог Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 №285 і підстав для його перегляду немає. Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивач отримав бойове травмування внаслідок ворожих дій, а тому у позивача повинно визначатись не захворювання, згідно з яким позивач визнаний непридатним до військової служби, а саме травма, яку позивач отримав під час обстрілу, перебуваючи в зоні ведення бойових дій, на підставі відповідного наказу командира військової частини під час виконання бойового завдання, тобто причинний зв`язок повинен бути зазначений «Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини». З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
19.03.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
20.05.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
30.06.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.
04.08.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву та строк розгляду справи.
19.08.2025 року від Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що за результатами проходження медичного огляду медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» Позивача визнано непридатним до військової служби на підставі статей 61-а, 78-б, 30-б, 64-в та графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності (непридатності) до військової служби, служби у військовому резерві, ТДВ Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС від 03.04.2017 №285 (зі змінами). Непридатний до військової служби. Виходячи з вищевказаного, медичною (військово-лікарською) комісією у межах своєї компетенції надано професійну оцінку при проходженні медичного огляду позивача при винесенні рішення, оформленого свідоцтвом про хворобу від 22.01.2025 №77-с/НГУ. Таким чином, рішення медичної (військово-лікарської) комісії щодо позивача, оформленого свідоцтвом про хворобу від 22.01.2025 №77-с/НГУ, прийняте у відповідності до встановлених діагнозів станом на момент проходження медичного огляду, відповідно до вимог Положення про діяльність медичної (військово лікарської) комісії, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 за №285. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при проходженні військової служби у званні солдата на посаді стрільця радіотелефоніста 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 9 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ з 23.05.2024 року по 26.08.2024 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (на підставі витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23.05.2024 №154 (с/ч) та витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.08.2024 №258 (с/ч)) - про що свідчить Довідка про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №0252 від 29.11.2024 року.
20 червня 2024 року ОСОБА_1 приймав участь у виконанні службових та бойових завдань поблизу населеного пункту Липці Харківської області, та під час виконання завдань на позиції СП «Альфа-3» отримав бойове травмування внаслідок ворожих дій - ворожого артилерійського обстрілу.
Відповідні висновки відображені у Акті №41/24 про нещасний випадок (у тому числі травмування) з солдатом по мобілізації ОСОБА_1 від 25.12,2024 року (Форма Н-1*) та у Акті розслідування нещасного випадку (в тому числі поранення) що сталося 20.06.2024 року 09 год. 00 хв. від 25.12.2024 року (Форма Н-5*).
«Ідіопатичний асептичний некроз медіального виростку лівої стегнової кістки (оперативне лікування 04.09.2024 - тотальне цементне ендопротезування лівого колінного суглобу системою АКП) зі змішаною контрактурою в лівому колінному суглобі та помірним порушенням функції ходи та опори нижньої лівої кінцівки в цілому. Остеохондроз грудного відділу хребта без порушення статико-динамічної функції хребта»
Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.
Змішаний астигматизм слабкого ступеня правого ока. Змішаний астигматизм високого ступеня лівого ока. Анізометропія, рефракційна амбліопія лівого ока.
Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби.
На підставі статті 61а, 786, 30б, 64в та графи II Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності (непридатності) до військової служби, служби у військовому резерві, ТДВ Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС від 03.04.2017 №285 (зі змінами) визнаний НЕПРИДАТНИМ ДО ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ.»
ОСОБА_1 не оспорюючи ступінь придатності до військової служби звернувся до відповідача із скаргою щодо оскарження Свідоцтво про хворобу через те, що рішення М(ВЛ)К прийнято з порушенням Положення про діяльність М(ВЛ)К МВС, оскільки воно не відображало реальний причинний зв`язок отримання травми (захворювання),.
Листом Державної установи «Головний медичний клінічний центр МВС України» №33/4-К-162 від 25.02.2025 року зазначено, що рішення комісії в Свідоцтві про хворобу від 22.01.2025 №77-с/НГУ щодо причинного зв`язку захворювань прийнято у відповідності до вимог Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 №285 і підстав для його перегляду немає.
Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»: «Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.
Відповідно до абз.2 п.2 р.1 Положення про затвердження діяльності медичної (військово-лікарської) комісії МВС затвердженого Наказом МВС України 03.04.2017 № 285 Основними завданнями М(ВЛ)К є: 2) визначення за станом здоров`я та фізичного розвитку придатності кандидатів на військову службу за контрактом, у військовому резерві, кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах Національної гвардії України (далі - ВВНЗ), ступеня придатності військовослужбовців Національної гвардії України (далі - НГУ) до подальшого проходження військової служби.
Відповідно до абз.2 п.2 р.1 Положення про затвердження діяльності медичної (військово-лікарської) комісії МВС затвердженого Наказом МВС України 03.04.2017 № 285 М(ВЛ)К відповідно до покладених на них завдань: проводять військово-лікарську експертизу щодо кандидатів на військову службу за контрактом, у військовому резерві, на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців НГУ, колишніх військовослужбовців НГУ, колишніх осіб рядового і начальницького складу.
Відповідно до п.7 р.3 Положення про затвердження діяльності медичної (військово-лікарської) комісії МВС затвердженого Наказом МВС України 03.04.2017 № 285 до початку медичного огляду особам проводиться рентгенологічне (флюорографічне) обстеження органів грудної клітки, електрокардіографія, загальні аналізи крові та сечі, аналіз крові на цукор, обстеження на сифіліс, гепатити В, С та ВIЛ-інфікування. Кандидати на службу в поліції та на військову службу за контрактом можуть надати результати зазначених обстежень за умови проходження їх у строк не пізніше одного місяця до початку медичного огляду М(ВЛ)К.
Відповідно до п.9 р.3 Положення про затвердження діяльності медичної (військово-лікарської) комісії МВС затвердженого Наказом МВС України 03.04.2017 № 285 медичний огляд особи у М(ВЛ)К проводиться з обов`язковим обстеженням лікарями: терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, отоларингологом, дерматовенерологом, стоматологом, психіатром та лікарем-психологом (практичним психологом) ЗОЗ МВС, а за медичними показаннями - лікарями інших спеціальностей. Жінки обов`язково обстежуються гінекологом.
Відповідно до п.8 р.2 Положення про затвердження діяльності медичної (військово-лікарської) комісії МВС затвердженого Наказом МВС України 03.04.2017 № 285 психіатричне, психологічне, психофізіологічне обстеження проводяться лікарями-психіатрами, практичними психологами (лікарями-психологами) та лікарями-психофізіологами (лікарями з функціональної діагностики) Державної установи «Центр психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору МВС України», центрів психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору ДУ ТМО.
Лікарі-психіатри та лікарі-психофізіологи (лікарі з функціональної діагностики) беруть участь у роботі М(ВЛ)К на правах її членів.
Відповідно до п.13 р.3 Положення про затвердження діяльності медичної (військово-лікарської) комісії МВС затвердженого Наказом МВС України 03.04.2017 № 285 психіатричне, психологічне та психофізіологічне обстеження осіб, які проходять медичний огляд у М(ВЛ)К, проводиться лікарями-психіатрами, лікарями-психологами (практичними психологами), лікарями-психофізіологами (лікарями з функціональної діагностики) в ЗОЗ МВС.
В адміністративному позові позивач посилається на те, що він не оспорює ступінь придатності до військової служби а звернувся до відповідача із скаргою щодо свідоцтва про хворобу до відповідача, через те, що рішення М(ВЛ)К МВС, оскільки воно не відображено реальний причинний зв`язок отримання травми (захворювання), оскільки у свідоцтві про хворобу вказано, що у позивача захворювання, а не травма, яка пов`язана з проходженням військової служби, яку отримано не «під час захисту Батьківщини», що не відповідає дійсності та суперечить порядку визначення причинного зв`язку поранення (контузії, травми, каліцтва), закріпленого у Положенні про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України №285 від 03.04.2017 року.
Відповідно до п. 13. розділу IX Положення про діяльність М(ВЛ)К МВС, рішення (постанови) М(ВЛ)К про причинний зв`язок захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців приймаються в різних формулюваннях, деякі сформульовані таким чином (відповідно підпунктам):
1) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) отримане під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України.
5) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо воно виникло під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України.
Рішення (постанова) в такому формулюванні приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, якщо вони етюпатогенетично дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання в період участі в бойових діях.

6) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво,), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, крім захворювань поранень (травм, контузій, каліцтв,), які виникли (одержані) в періоди служби, передбачені підпунктами 1, 5 цього пункту, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

у такому самому формулюванні приймаються рішення (постанови) під час медичного огляду військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на дату медичного огляду відсутні або якщо поранення (травма, контузія, каліцтво), отримане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, крім випадків, визначених у підпункті З цього пункту.

Відповідно п. 15 розділу IX Положення про діяльність М(ВЛ)К МВС, рішення (постанова) М(ВЛ)К про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) та її наслідків приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або висновку, зазначеного в Акті про нещасний випадок (у тому числі поранення) за формою, наведеною в додатку 1 до Порядку (далі - Акт про нещасний випадок). Акті про нещасний випадок невиробничого характеру за формою, наведеною в додатку 2 до Порядку (далі - Акт про нещасний випадок невиробничого характеру), у разі проведення розслідування обставин отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва).

Так, згідно наданого комісії Акту №41/24 про нещасний випадок (у тому числі травмування) з солдатом по мобілізації ОСОБА_1 від 25.12.2024 року (Форма Н-1*) та Акту розслідування нещасного випадку (в тому числі поранення) що сталося 20.06.2024 року 09 год. 00 хв. Від 25.12.2024 року (Форма Н-5*), саме 20 червня 2024 року ОСОБА_1 , приймав участь у виконанні службових та бойових завдань поблизу населеного пункту Липці Харківської області, та під час виконання завдань на позиції СП «Альфа-3» отримав бойове травмування внаслідок ворожих дій - ворожого артилерійського обстрілу.

Таким чином, з вказаного вбачається, що у даному випадку визначається не захворювання, згідно якого позивач визнаний непридатним до військової служби, а саме травма, яку позивач отримав під час ворожого обстрілу, перебуваючи зоні ведення бойових дій, на підставі відповідного наказу командира військової частини, під час виконання бойового завдання.

Тобто, причинний зв`язок захворювання, поранення (травми, контузії, каліцтва), які діагностовано у позивача комісією М(ВЛ)К, повинен бути сформульований як «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».

Суд зазначає, що в межах цієї справи суд не надає оцінку діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті розкладу хвороб, оскільки суд не є фахівцем у медичній галузі, а лише досліджує процедуру прийняття такого рішення.

Крім того, суд зазначає, що Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Відповідно до п. 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно із п. 1.2 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I - II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Пунктом 2.1 розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі -ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК(ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Пунктом 2.4.5 розділу І Положення №402 передбачено, що ВЛК регіону має право: приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.

У разі незгоди з рішенням ВЛК регіону таке рішення може бути оскаржено до ЦВЛК.

Згідно із п. 2.3 розділу І Положення № 402, на Центральну військово-лікарську комісію покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.

Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.

Відповідно до п.п. 2.3.4. п. 2.3 Положення №402 ЦВЛК (серед іншого) має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.

Положеннями п. 2.1. п.2.2 Положення №402 передбачено, що ЦВЛК є штатною військово-лікарською установою яка приймає постанови що є обов`язковою для штатних та позаштатних ВЛК.

Згідно із п. 2.3.5 Положення №402 постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Аналізуючи норми Положення №402 суд дійшов висновку, що ЦВЛК при розгляді заяви/скарги на рішення ВЛК свій висновок повинна оформлювати не листом, а вмотивованою постановою з викладенням всіх обставин та аргументів.

Отже, відсутність належним чином оформленої постанови ЦВЛК про перегляд постанови ВЛК свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Так саме постанова ЦВЛК є актом індивідуальної дії, який в подальшому заявник може оскаржити у відповідності до п. 2.3.5 Положення №402 та є підставою для перегляду її в судовому порядку.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем за результатом розгляду скарги позивача було надано відповідь у формі листа про розгляд звернення.

Разом з тим, суд зазначає, що доказів прийняття відповідачем за результатами розгляду скарги позивача передбаченої законодавством постанови до суду під час розгляду справи не надано.

Відтак в рамках спірних правовідносин відповідачем не прийнято передбаченого законодавством вмотивованого рішення, а направлений на адресу позивача лист, таким рішенням вважатися не може, що в свою чергу свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.

Таким чином, скарга позивача від 30.01.2025 розглянута відповідачем не у відповідності до приписів Положення №402.

Стосовно вимоги позивача зобов`язати відповідача визначити причинний зв`язок отриманої ОСОБА_1 травми, змінивши причинний зв`язок травми на: «Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини», суд зазначає, що така вимога є передчасною та зверненою на майбутнє, оскільки відповідачем не здійснено належного розгляду скарги позивача, відтак вказана вимога задоволенню не підлягає.

Враховуючи допущену протиправну бездіяльність з боку відповідача у відношенні до позивача, для належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача розглянути скаргу позивача, із прийняттям вмотивованого рішення, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розглядаючи питання співмірності заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц).

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд встановив, що професійна правнича допомога у цій справі надавалася позивачу ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №12032501 від 12.03.2025 року.

Вид наданих позивачу послуг професійної правової допомоги, їх тривалість та вартість підтверджується актом від 14.03.2025 року прийому-передачі наданих послуг, відповідно до якого витрати на правничу допомогу адвоката становлять 8000,00 грн та включають в себе:

- юридична консультація щодо проблемної теми клієнта

- вивчення судової практики щодо аналогічних проваджень

- робота з нормативно-правовими актами, які регулюють правові відносини у сфері проведення М(ВЛ)К

- підготовка проекту позовної заяви та додатків до неї.

Крім того, на підтвердження витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано квитанцію від 12.03.2025 року.

Так, суд зазначає, що послуги, з юридична консультація щодо проблемної теми клієнта

- вивчення судової практики щодо аналогічних проваджень

- робота з нормативно-правовими актами, які регулюють правові відносини у сфері проведення М(ВЛ)К здійснені в позасудовому порядку, а тому, відповідні витрати не пов`язані з розглядом цієї справи.

Проаналізувавши розрахунок вартості наданих адвокатом послуг, суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в суді не є співмірними по відношенню до складності справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а розмір заявлених витрат є завищений.

Так, предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних; обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними.

За наведених обставин, суд приходить висновку, що заявлена представником позивача до відшкодування сума витрат на правничу допомогу у 2000,00 грн є необґрунтованою, не відповідає реальності та необхідності таких витрат, розумності їх розміру, а стягнення з відповідача спірних витрат у вказаному розмірі становитиме надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу їх розподілу.

Відтак, як наслідок, з урахування критеріїв пропорційності, підставним є стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу лише в обсязі 2000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246,257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» (04116, м.Київ, вул.Бердичівська, 1, ) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» щодо здійснення належного розгляду скарги ОСОБА_1 від 30.01.2025 року.

Зобов`язати Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» розглянути скаргу ОСОБА_1 від 30.01.2025 року із прийняттям вмотивованого рішення, з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України».

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв