Справа № 160/17834/25
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, у якому позивач просить суд:
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В4» № 000/157/32-00-07-04-19 від 24.03.2025 року.
На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Східним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» за результатами, якої був складений акт 10.02.2025 року № 79/32-00-07-04-14/35537363. Позивач уважає безпідставними та необґрунтованими висновки акту перевірки щодо здійснення ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» безпідставного документального оформлення нереальної господарської операції з придбання послуг у ТОВ «ПРОФКЛІМАТБУД» по договору підряду № 24/2066 від 28.08.2024 року, що призвело до завищення суми податкового кредиту в розмірі 61 600 гривень. Оскільки, спроможність ТОВ «ПРОФКЛІМАТБУД» виконувати відповідні роботи та наявність у нього необхідного персоналу підтверджується копіями документів, які були надання відповідачу до перевірки. Позивач уважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «В4» № 000/157/32-00-07-04-19 від 24.03.2025 року є протиправним, оскільки прийнято всупереч вимогам чинного законодавства, та на безпідставних висновках відповідача, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
07 липня 2025 року до суду надійшла заява про розгляд справи за правилами загального провадження, яка подана поза межами строк на її подання.
29 липня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, доводи якої відповідають доводам викладеним у позовній заяві.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що східним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тисяч гривень у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування по декларації з податку на додану вартість за грудень 2024 року.
За наслідками перевірки складено акт від 10.02.2025 року №79/32-00-07-04-14/35537363. На думку представників податкового органу, ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» було порушено наступні вимоги законодавства: абзац. а) п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 з урахуванням норм п. 44.1 ст. 44, ст. 201 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), що призвело до завищення суми податкового кредиту по декларації з ПДВ за грудень 2024 року на суму 61 600 гривень.
Вищевикладене призвело до порушення: - п.200.1, абз. в) п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), внаслідок чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в грудні 2024 року в розмірі 61 600 гривень.
- п. 187.1 ст. 187, пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 2, п. 3, п. 5, п. 12 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307, не складено та відповідно не зареєстровано протягом граничного строку податкові накладні (у кількості 1 штука) по операціям з вивезення товарів за межі митної території України, що оподатковуються за нульовою ставкою, за грудень 2024 року на суму 769 360,09 гривень.
ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» частково не погодилось з висновками викладеними у Акті перевірки та направило в адрес Відповідача відповідні заперечення. Означені заперечення Відповідачем були розглянуті, та листом повідомлено позивача, що висновки Акту перевірки щодо порушень ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» є правомірними та відповідають нормам діючого податкового законодавства.
За результатами перевірки та розгляду заперечень до Акту перевірки від 10.02.2025 року № 79/32-00-07-04-14/35537363 Відповідачем винесено наступні податкові повідомлення-рішення:
№ 000/157/32-00-07-04-19 від 24.03.2025 року, в якому на підставі акту перевірки встановлено порушення ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 61 600,00 грн.
- №000/158/32-00-07-04-19 від 24.03.2025 року, в якому на підставі акту перевірки до ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН застосовано штраф у розмірі 3400,00 грн.
ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» не погодившись з податковим повідомленням-рішенням № 000/157/32-00-07-04-19 від 24.03.2025 року відповідно до якого підприємству зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 61 600,00 грн.) та звернулось зі скаргою до Державної податкової служби України.
11.06.2025 року Позивачем отримано рішення про результати розгляду скарги, котрим Державна податкова служба України залишає без змін податкове повідомлення-рішення № 000/157/32-00-07-04-19 від 24.03.2025 року прийняте Східним міжрегіональним управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків.
Позивач не погодившись із вказаним податковим повідомлення-рішенням № 000/157/32-00-07-04-19 від 24.03.2025 звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (далі - ПК України).
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням І сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Отже, будь-які документи мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення бухгалтерського обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних бухгалтерського обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Сам факт перерахування платником податків коштів контрагенту за відсутністю реального постачання останнім товарів/послуг не може зменшувати фінансовий результат до оподаткування, виходячи із такого.
Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996) встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно частини першої статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно частини другої статті 9 Закону № 996 первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу.
Згідно п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
На підставі п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
Із матеріалів справи судом встановлено, що між ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» - «Замовник» та ТОВ «ПРОФКЛІМАТБУД» - «Підрядник» був укладений договір підряду № 24/2066 від 28.08.2024 року, згідно умов, якого ТОВ «ПРОФКЛІМАТБУД» за завданням ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» зобов`язався виконати роботи по технічному обслуговуванню пальників ІЧ випромінювання ТПЦ-2 вартістю 198 000,00 гривень з ПДВ та роботи по технічному обслуговуванню пальників ІЧ випромінювання ТПЦ-7 вартістю 171 600,00 гривень з ПДВ, всього загальна вартість робіт по договору №24/2066 від 28.08.2024 року склала 369 600,00 гривень з ПДВ.
Позивачем на спростування доводів відповідача та на підтвердження можливості виконання ТОВ «ПРОФКЛІМАТБУД» відповідної роботи та наявність у нього необхідного персоналу надано до суду копії таких документів, Декларація про провадження господарської діяльності №009831/22 від 15.09.2022 року; Дозвіл №ДЗ-2446/Ц/1-23 від 15.06.2023 року; Декларація відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці, зареєстрована у територіальному органі Держпраці 20.06.2023 року за №ДК5512/Ц/3.1-23; Посвідчення №1-2603-24-5, №1-2003-24-01, №2-1403-24-03, видані інженеру КВПіА ТОВ «ПРОФКЛІМАТБУД» Дикопавленко Р.І.; Посвідчення №12-09-11-23-02, видані слюсарю з експлуатації та ремонту газового устаткування ТОВ «ПРОФКЛІМАТБУД» ОСОБА_1 .
Отже, із наданих до суду первинних документів по господарським операціям позивача з ТОВ «ПРОФКЛІМАТБУД», судом встановлено дотримання належного оформленння таких документів відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність .
При цьому, суд вказує, що в акті перевірки контролюючим органом не надано оцінку господарським взаємовідносинам позивача з його контрагентом на підставі наданої до перевірки первинної документації та документів бухгалтерського та податкового обліку.
Суд встановив, що позивачем було надано документи, які дають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій та існування зв`язку між фактом робіт, послуг, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку та доказами на підтвердження отримання позивачем робіт.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій з контрагентом позивача, суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.
Як вже зазналось у відповідності пп. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Саме первинними документами підтверджується факт здійснення господарської діяльності в обсязі та з відповідною метою, що визначена договором.
Посилання відповідача на відсутність достатньої кількості трудових ресурсів у ТОВ «ПРОФКЛІМАТБУД», є безпідставним та не виключає можливості реального виконання ним господарських операцій.
Припущення Відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, а також можливість виконувати ними господарської діяльності загалом є помилковими, так як податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 11.09.2018 року у справі №804/4787/16, № 804/3420/16 від 07.03.2018 року
Так, на переконання суду, неможливо дійти з інформації, що міститься в ІТС "Податковий блок" за відсутності безпосереднього дослідження контролюючим органом фінансово - господарської діяльності суб`єкта господарювання.
Про такий висновок суду свідчить правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 28.05.2021 року у справі №804/5965/16, згідно якої, податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагента позивача, як доказ нереальності здійснення господарських операцій, є безпідставною, оскільки остання носить виключно інформативний характер, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Оцінюючи висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій, суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 18.06.2021 року у справі № 320/7061/19, згідно якої, порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, не встановлення фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Акт перевірки фактично не містить посилань на порушення саме Позивачем вимог податкового законодавства, а містить лише припущення контролюючого органу про неможливість підтвердження реальності здійснення господарських операцій ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» з ТОВ «ПРОФКЛІМАТБУД».
Оцінюючи висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій, суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 18.06.2021 року у справі № 320/7061/19, згідно якої, порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, не встановлення фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, щодо прийняття спірного податкового повідомлення рішення від № 000/157/32-00-07-04-19 від 24.03.2025 року, однак є таким, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного, суд приходить висновку, що податкове повідомлення-рішення № 000/157/32-00-07-04-19 від 24.03.2025 року, є протиправним та підлягає скасуванню.
У відповідності до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з вимогами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірних рішень.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням наведеного, а також з огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 9, 73-78, 90, 139, 243, 246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасувати податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 000/157/32-00-07-04-19 від 24.03.2025 року.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» (код ЄДРПОУ - 35537363) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.). за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків ( код ЄДРПОУ - 43968079).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев