Справа № 522/18605/25-Е
Суддя: Косіцина В. В.
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/443/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, у якій позивач просить скасувати постанову ГУ ДМС України в Одеській області від 06.08.2025 року №ПН МОД 012278 про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 19 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження. Витребувано у Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області належним чином засвідчену копію матеріалів, особової (міграційної) справи ОСОБА_1 . Витребувано у Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області належним чином засвідчену копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за наслідками якої було прийнято постанову про притягнення до адміністративної відповідальності від 06.08.2025 року №ПН МОД 012278. Засідання по справі призначено на 25 серпня 2025 року.

20 серпня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача адвоката Казнєвського Владислава Олеговича про відкладення розгляду справи.

У судове засідання, призначене на 25 серпня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено розгляд справи на 02 вересня 2025 року.

26 серпня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника ГУ ДМС України в Одеській області надійшов відзив, у якому позивач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 02 вересня 2025 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання оголошено перерву до 03 вересня 2025 року.

У судове засідання, призначене на 03 вересня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4, 5 ст.250 КАС України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку із неявкою учасників справи, що були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі доказів, наявних в матеріалах справі.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

06 серпня 2025 року т.в.о. начальника управління Новохатським Євгеном Євгеновичем було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №012181 відносно ОСОБА_1 , з якого вбачається,, що 06 серпня 2025 року о 11 годині 40 хвилин за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 44, співробітниками ГВКР УСБУ в Одеській області спільно зі співробітниками ГУ ДМС в Одеській області було виявлено та доставлено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33 громадянина Таджикистану/Росії ОСОБА_1 , який порушив законодавством про правовий статус іноземців та ОБГ, а саме, проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.203 КУпАП (а.с.21).

Постановою начальника ГУ ДМС в Одеській області Погребняк Олени Геннадіївни від 06.08.2025 року серії ПН МОД №012278, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП. Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 інкримінувалося те, що 06 серпня 2025 року о 11 годині 40 хвилин за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 44, співробітниками ГВКР УСБУ в Одеській області спільно зі співробітниками ГУ ДМС в Одеській області було виявлено та доставлено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33 громадянина Таджикистану/Росії ОСОБА_1 який порушив законодавством про правовий статус іноземців та ОБГ, а саме, проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні (а.с.20).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Відповідно до п. 3.2 наказу МВС «Про затвердження Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» від 07.09.2011 № 649 у день отримання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає заявникові під підпис у журналі реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4) довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до зазначеного журналу. Довідка видається строком на один місяць.

У рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року у справі № 420/37097/24, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року встановлено, 10.01.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

10.06.2024 року заступником начальника Головного управління ДМС України в Одеській області затверджений Висновок по справі № 2024OD0004 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням ДМС України від 25.07.2024 року № 125-24, відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянину Республіки Таджикистан та РФ ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ).

Не погодившись з прийнятим рішення про відмову, ОСОБА_1 оскаржив зазначене рішення до Одеського окружного адміністративного суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із оскаржуваними судовими рішеннями, представник позивача звернувся до Верховного Суду через підсистему Електронний суд з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2025 року касаційну скаргу Казнєвського Владислава Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_1 повернуто скаржнику.

Скаржник повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов, що підтверджується ухвалою ВС від 04 серпня 2025 року у справі №420/37097/24.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що оскільки ухвалою ВС від 04.08.2025 року у справі №420/37097/24 касаційну скаргу повернуто, процедура судового оскарження закінчилася, та відповідно закінчився термін дії довідки про звернення за захистом в Україні.

Суд не погоджується із зазначеними доводами відповідача з огляду на наступне.

У постанові ВП ВС від 20.01.2021 № 9901/258/ вказано, що повернення позовної заяви через те, що позивач не виконав вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліків такої заяви, обмежує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на доступ позивача до суду, але не порушує цього права і не нівелює його суті. Зазначене повернення позовної заяви забезпечує юридичну визначеність у правовідносинах суду з позивачем, який не виконав вимог чинної ухвали.

Суд зауважує, що повернення позову, скарги тощо не позбавляє позивача (особи яка повторно подавала скаргу) права на повторне звернення до суду задля захисту своїх порушених прав, свобод та законних інтересів.

Так, у в ухвалі суду від 04.08.2025 року у справі №420/37097/24 ВС вирішив питання про повернення касаційної скарги. При цьому, у абзаці третьому резолютивної частини ухвали роз`яснив, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Саме тому, процедуру судового оскарження рішення про відмову у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не було завершено, оскільки, у ОСОБА_1 було право на повторне звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Зазначений факт також підтверджується відповіддю ГУ ДМС України в Одеській області від 12.08.2025 року, де зазначено наступне: Законом не передбачено право на перебування шукачів захисту в декількох процедурах сфери міжнародного захисту. За таких умов незрозумілою є позиція ГО «ДЕСЯТЕ КВІТНЯ» щодо супроводу членів родини Латіпових до управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції саме 06.08.2025 року. Так, відповідно до ЄДРСР, лише 06.08.2025 року (час не встановлено) зареєстровано та надано доступ до ухвали ВС від 04.08.2025 року за судовою справою №420/37097/24, якою касаційну скаргу шукачів захисту повернуто. При цьому, в ухвалі ВС зазначено, що заявники мають право на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому чинним законодавством. Тобто, судова процедура станом на 06.08.2025 року не перебувала на завершальному етапі.

Пунктом 4.7 розділу 4 Правил № 649 встановлено, що у разі використання особою права на оскарження уповноважена посадова особа територіального органу ДМС до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші надані заявником документи, про що робиться відмітка в розписці про зберігання документів. Строк дії довідки про звернення за захистом в Україні продовжується територіальним органом ДМС на три місяці. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку - копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі або належним чином оформленої судової повістки. Подані документи належним чином долучаються до особової справи.

У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС. Про продовження строку дії зазначеної довідки уповноважена посадова особа територіального органу ДМС заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні.

В листі ГУ ДМС України в Одеській області визнало той факт, що судова процедура не була завершена.

Зазначений у своїй сукупності свідчить про те, що позиція ГУ ДМС України в Одеській області, викладена в оскаржуваній постанові, та позиція викладена відповіді ГУ ДМС України в Одеській області від 12.08.2025 року різняться, оскільки, у разі, якщо процедура не була завершена, уповноважений на те орган ДМС мав прийняти рішення про продовження строку дії довідки.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що 06 серпня 2025 року він особисто повторно звертався до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, проте, процедуру прийняття заяви було перервано.

На підтвердження зазначеного було подано копію заяви ГО «ДЕСЯТЕ КВІТНЯ», копію заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту тощо.

При цьому, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови вбачається, що місцем вчинення адміністративного правопорушення є: м. Одеса, вул. Преображенська, 44.

Суд звертає увагу на те, що за зазначеною адресою знаходиться ГУ ДМС України в Одеській області. Зазначене свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова складені у приміщенні ГУ ДМС України в Одеській області.

Доказів на підтвердження того, що позивач викликався до ГУ ДМС України в Одеській області відповідачем надано не було.

Тому, суд вважає дійсною ту обставину, що позивач 06 серпня 2025 року особисто звертався до ГУ ДМС України в Одеській області з повторною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Більше того, заява визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту була надіслана на офіційну електронну адресу ГУ ДМС в Одеській області представником позивача 06.08.2025 року.

Як вже було зазначено, пунктом 4.7 розділу 4 Правил № 649 встановлено, що у разі використання особою права на оскарження уповноважена посадова особа територіального органу ДМС до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші надані заявником документи, про що робиться відмітка в розписці про зберігання документів.

При цьому, на ДМС України покладено повноваження, пов`язане із притягненням до адміністративної відповідальності осіб, що порушили міграційне законодавство.

Стаття 6 Конвенції та повний спектр передбачених нею процесуальних прав, які гарантують право на справедливе судочинство, не застосовуються до процедури надання притулку або процедури видворення. Проте застосовується стаття 13 Конвенції, яка гарантує право на ефективні засоби правового захисту.

Європейський суд неодноразово наголошував, що людина повинна мати достатньо інформації про процедуру надання притулку, якої необхідно дотримуватися. Це вимагає наявності надійної системи комунікації між органами влади й шукачами притулку. Крім того, людина повинна мати ефективний доступ до такої процедури. Це, у свою чергу, може вимагати наявності перекладачів і доступу до юридичної допомоги.

Оцінюючи доступ заявників до ефективних засобів правового захисту, Європейський суд, якправило, розглядає внутрішню систему в цілому. Він установив, що: «Навіть у випадку, коли один засіб правового захисту сам по собі не повною мірою відповідає вимогам статті їм може відповідати сукупність засобів, передбачених внутрішнім законодавством» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гебремедін проти Франції» (Gebremedhin [Gaberamadhien] v. France), 25389/05, ЄСПЛ 2007-II.).

Ефективний засіб правового захисту має бути доступним як на законодавчому рівні, так і на практиці (Рішення ЄСПЛ у справі «М.С.С. проти Бельгії та Греції» (M.S.S. v. Belgium and Greece [GC]), 30696/09, ЄСПЛ 2011 р.).

Компетентний національний орган не обов`язково має бути судовим. Проте його правомочність і гарантії будуть братися до уваги під час розгляду ефективності засобу правового захисту. Такий національний орган повинен бути незалежним, проводити пильну й сувору перевірку клопотання про надання притулку, а також розглядати справу по суті.

Особлива увага приділяється швидкості реалізації засобів правового захисту, оскільки довгі затримки й надмірна тривалість можуть зменшувати їхню ефективність (Рішення ЄСПЛ у справі «Де Соуза Рібейро проти Франції» (De Souza Ribeiro v. France [GC]), 22689/07, ЄСПЛ 2012 р.).

Стаття 13 також вимагає автоматичної призупиняючої дії засобу правового захисту іншими словами, заплановане видворення має бути призупинено до прийняття остаточного рішення (Рішення ЄСПЛ у справі «Чонка проти Бельгії» (Иonka v. Belgium), 51564/99, ЄСПЛ 2002-I, і рішення ЄСПЛ у справі «Гебремедін проти Франції» (Gebremedhin [Gaberamadhien] v. France), 25389/05, ЄСПЛ 2007-II.).

ДМС України в Одеській області будучи органом, уповноваженим на продовження строку дії довідки та визнаючи в листі від 12.08.2025 року той факт, що станом на 06.08.2025 року процедура судового оскарження не завершена, першочергово прийняло рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності не вирішуючи питання про продовження строку дії довідки.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» вказано, особа, якій відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, зазначених у пунктах 1 та 13 частини першої статті 1 цього Закону, у разі виникнення зазначених умов може повторно звернутися із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

На момент притягнення до відповідальності також не було вирішено повторну заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Конструкція зазначеної статті вказує нам на те, що будь-яка людина без національної або громадянської приналежності це найвища соціальна цінність.

Зазначеною постановою ДМС України в Одеській області нівелював норму статті 3 Конституції України, відповідно до якої людина це найвища соціальна цінність, та замість того, аби сприяти реалізації законних прав та інтересів позивача, прийняв рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Суд вважає, що прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності замість вирішення питання про продовження строку дії довідки за наявності законних на те підстав та вирішення заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на думку суду порушує встановлене ЄКПЛ право позивача на ефективний правовий захист, не відповідає принципу правової визначеності та верховенству права в цілому.

Це пов`язано з тим, що у разі прийняття рішення про продовження строку дії довідки або прийняття рішення про початок процедури надання статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту могло надати позивачеві законні підстави перебування на території України.

Доказів на підтвердження того, що ГУ ДМС України в Одеській області прийняло рішення про відмову у продовженні строку дії довідки позивачу у зв`язку з тим, що судове оскарження ще не завершено надано не було.

Також не надано доказів, які б підтверджували той факт, що на момент притягнення до адміністративної відповідальності повторна заява позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За таких обставин, висновки ГУ ДМС України в Одеській області викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення від 06.08.2025 року серії ПН МОД №012278 про те, що ОСОБА_1 проживає на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні на момент прийняття оскаржуваної постанови були передчасними.

Відповідно до наказу МВС «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України» від 28.08.2013 року № 825, складати протоколи про правопорушення та протоколи про затримання, а також у передбачених законодавством випадках доставляти осіб, які порушили правила перебування в Україні та транзитного проїзду через її територію, у приміщення ДМС, її територіальних органів і територіальних підрозділів, до поліції, до пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, мають право уповноважені посадові особи головних управлінь (управлінь) ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №012181 було складено т.в.о. начальника управління Новохатським Євгеном Євгеновичем.

Проте, відповідачем не надано копію наказу (розпорядження), яким би Новохатського Євгена Євгеновича уповноважено на складання протоколу.

Відповідачем не надано копії посадової інструкції Новохарського Євгена Євгеновича, де б було передбачено повноваження на складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення.

Тому, у суду відсутні підстави вважати, що протокол у справі про адміністративне правопорушення складено уповноваженою на те особою, а тому, суд вважає, що зазначений доказ не є належним, та таким, що може підтвердити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення мав відбутися 06.08.2025 року о 14 годині 30 хвилин.

Так, ухвалою суду від 19 серпня 2025 року витребувано у Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області належним чином засвідчену копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за наслідками якої було прийнято постанову про притягнення до адміністративної відповідальності від 06.08.2025 року №ПН МОД 012278.

Зазначені матеріали надійшли до суду разом із відзивом.

Проте, частина із наявних документів не є доказами, які можуть підтвердити винуватість позивача у інкримінованому йому адміністративному правопорушенню з огляду на наступне.

Так, наприклад, рішення Приморського районного суду м. Одеси за позовом ГУ ДМС України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з території України було ухвалено 08 серпня 2025 року.

Рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні було затверджено ЕЦП уповноваженої особи 06.08.2025 року о 17 годині 01 хвилині.

Рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства було затверджено ЕЦП уповноваженої особи 06.08.2025 року о 16 годині 46 хвилині.

Тому, зазначені докази жодним чином не можуть підтверджувати наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки, їх було підписано (затверджено) після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, уповноважена на те особа повинна встановити склад адміністративного правопорушення.

Об`єкт адміністративного правопорушення - це сукупність суспільних відносин, що охороняються правовими нормами, тобто фактично це наявність правової норми яка забороняє здійснювати певні дії та передбачає відповідальність у випадку недотримання вимог цієї норми.

Об`єктивна ж сторона адміністративного правопорушення полягає у дії чи бездіяльності, що заборонені правовими нормами. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Суб`єктом такого правопорушення в даному випадку може бути конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В Рішенні у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (пункт 70).

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014 дійшов висновку, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого Протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Тому, беручи до уваги той факт, що процедура судового оскарження не була завершена, що було визнано у листі ГУ ДМС України в Одеській області від 12.08.2025 року, а питання про продовження строку дії довідки та повторна заява про визнання біженцем, особою яка потребує тимчасового захисту на момент притягнення до відповідальності не вирішені, беручи до уваги той факт, що доказів на підтвердження того, що протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою особою надано не було, а будь-які інші докази на підтвердження інкримінованого позивачеві правопорушення відсутні, оскільки, наявні у справі про адміністративне правопорушення рішення підписані (затверджені) пізніше, ніж відбувся розгляд справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 251, 252, 280, 288, 293 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 241, 242-246, 286, 293 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити..

Скасувати постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 06.08.2025 року серії ПН МОД №012278 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст.203 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст.203 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Текст рішення складено та підписано 03 вересня 2025 року.

Суддя Косіцина В.В.

03.09.25