Справа № 640/14496/20
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення своєчасного повного розрахунку з позивачем при звільненні та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.12.2017 по 29.05.2020 в сумі 358320,34 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач здійснив несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача, оскільки відповідач 29.05.2020 виплатив позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій. Затримка розрахунку при звільнені з 22.12.2017 по 29.05.2020 становить 889 календарних днів. Тому відповідно до статтей 116, 117 Кодексу законів про працю України, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
На виконання Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення", Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, судові справи передано Івано-Франківському окружному адміністративному суду.
14.03.2025 дана справа надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду та здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Ухвалою суду від 24.03.2025 залучено до участі в даній адміністративній справі Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України в якості другого відповідача (а.с. 48,49).
Військова частина НОМЕР_1 скористалася правом на подання відзиву. Відповідно до відзиву відповідач заперечив щодо позову. Просив відмовити в задоволенні позову з обґрунтувань відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статтей 116, 117 Кодексу законів про працю України, оскільки зазначає, що питання проходження служби військовослужбовцями і виплати їм грошового забезпечення регулюється окремим законодавством. (а.с. 52-56).
Позивач правом подати відповіді на відзиви не скористався.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на підставі укладеного контракту, який був продовжений на термін до кінця особливого періоду у зв`язку із проведенням антитерористичної операції на сході України.
Згідно наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 14.12.2017 № 929 полковника ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з правом носіння військової форми одягу (а.с. 10).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.12.2017 № 287 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 22.12.2017 та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).
Згідно довідки про суми нарахованого (виплаченого) грошового забезпечення розмір виплат здійснених при звільненні за грудень 2017 року склав 152356,13 грн (а.с. 12).
Рішенням Окружного адміністративного суду у м. Києві від 20.03.2020 у справі №640/12254/19, яке набрало законної сили 07.08.2020, позов задоволено. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за період з 2016 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

На виконання рішення суду від 20.03.2020 у справі №640/12254/19 Військова частина НОМЕР_1 відповідно до виписки з банківського рахунку позивача АТ "Ощадбанк" 29.05.2020 виплатила позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за період з 2016 року по 2017 рік в розмірі 6855,56 грн (а.с. 13).

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати у день звільнення грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за період з 2016 року по 2017 рік, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористані відпустки за період з 22.12.2017 по 29.05.2020 в сумі 358320,34 грн.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина 1).

Частиною 2 статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі №4-рп/2012 визначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Суд зазначає, що підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження військової служби, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України застосовує до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як зазначено вище, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як встановлено, позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з 22.12.2017, тоді як фактичний розрахунок позивачу з грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за період з 2016 року по 2017 рік на виконання рішення суду від 20.03.2020 у справі №640/12254/19, було проведено 29.05.2020 в розмірі 6855,56 грн, проте не виплачено позивачу його середній заробіток за весь час затримки з виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій по день фактичного розрахунку.

Таким чином, оскільки відповідачем не було проведено з позивачем після вирішення спору на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за період з 2016 року по 2017 рік, то відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки розрахунку з 23.12.2017 по 29.05.2020.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 зазначеного Порядку).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 за 2 останні місяці перед звільненням позивачу було нараховане грошове забезпечення в розмірі 24586,82 грн., а саме 12293,41 грн. - за жовтень 2017 року та 12293,41 грн. - за листопад 2017 року, тобто, середньоденний заробіток, з урахуванням кількості днів (61 календарний день) за повні календарні місяці становить 403,06 грн. (24586,82 грн. : 61 день).

Кількість днів, впродовж яких затримано виплати при звільненні 22.12.2017 по 29.05.2020 889 календарних дні.

Таким чином, середній заробіток позивача за весь період затримки повного розрахунку становить 358320,34 (403,06х889 днів) грн.

Із вказаного приводу суд зазначає наступне.

З огляду на наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 в справі №821/1083/17 мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Таке зменшення повинно відбуватися з врахуванням: розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інших обставин справи, встановлених судом, зокрема, дій працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірності ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Судом враховується, що розрахований середній заробіток за час затримки виплат, який просить стягнути позивач (358320,34 грн.), є неспівмірним з розміром компенсації за невикористані відпустки (6855,56 грн.), невиплаченої позивачу при звільненні.

Також, суд враховує те, що тривалість періоду затримки виплати позивачу компенсації за невикористані відпустки пов`язана з вирішенням спору про її нарахування та виплату у справі №640/12254/19.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи: розмір простроченої заборгованості з виплати компенсації за невикористані відпустки; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права позивача і до моменту його звернення до суду, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат позивача, дії сторін у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат позивача та заявленої позивачем вимоги про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд вважає, що підлягає до зменшення розмір відшкодування, передбачений статтею 117 Кодексу законів про працю України, виходячи із пропорційності здійснених виплат при звільненні та остаточного розрахунку виплачених коштів як компенсації за невикористані відпустки.

Зокрема сума коштів виплачена при звільненні згідно довідки про суми нарахованого (виплаченого) грошового забезпечення розмір виплат здійснених при звільненні за грудень 2017 року становить 152356,13 грн (а.с. 12).

Сума компенсації за невикористані відпустки становить 6855,56 грн, до підтверджується банківською випискою (а.с. 13) та становить 4,5% від суми виплат здійснених при звільненні за грудень 2017 року (6855,56/152356,13*100%).

За таких обставин, використовуючи принцип пропорційності, слід стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період затримки - в сумі 16124,42 гривень (358320,34 *4,5%).

Враховуючи вищенаведене, є протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з виплати компенсації за невикористані відпустки та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористані відпустки з 22.12.2017 по 29.05.2020 в сумі 16124,42 гривень.

Щодо тверджень відповідачів про пропуск позивачем строку звернення до суду слід зазначити наступне.

З моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що виплата компенсації за невикористані відпустки відповідачем здійснена 29.05.2020 року. Водночас позивач звернувся до суду 30.06.2020, з дотриманням строків встановлених КАС України в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин. Таким чином доводи відповідачів про пропуск позивачем строку звернення до суду є хибним.

Також судом встановлено, що Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України у спірних правовідносинах не має обов`язку щодо виплати спірних сум позивачу та у спірних правовідносинах участі не приймав.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення, слід визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з виплати компенсації за невикористані відпустки з 22.12.2017 по 29.05.2020 та стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористані відпустки з 22.12.2017 по 29.05.2020 в сумі 16124,42 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з виплати компенсації за невикористані відпустки з 22.12.2017 по 29.05.2020.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористані відпустки з 22.12.2017 по 29.05.2020 в сумі 16124 (шістнадцять тисяч сто двадцять чотири) грн. 42 коп.

В задоволенні решти позовних вимог та до іншого відповідача - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.