Справа № 420/19343/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування акту службового розслідування та наказів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати акт службового розслідування військової частини НОМЕР_1 , який оформлено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.04.2025 №2371 «Про скасування і перепризначення службового розслідування»;

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.04.2025 №2371 «Про скасування і перепризначення службового розслідування»;

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.05.2025 року №1891 «Про результати службового розслідування», призначеного наказом №2371 від 27.04.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 червня 2025 року його було ознайомлено з витягом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2025 року №1891 «Про результати службового розслідування призначеного наказом №2371 від 27.04.2025», яким за неналежне виконання своїх посадових обов`язків та порушення вимог статті 16, статті 112, абзаців 18; 20 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 16 розділу XII наказу Міністерства оборони України №280 від 15 вересня 22 року "Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України", капітана ОСОБА_2 , командира ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону Військової частини НОМЕР_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення "ДОГАНА".

На підставі ч. І ст.13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі» від 3 жовтня 2023 року №160-ІХ (зі змінами), розпочати стягнення з грошового забезпечення командира 1 ремонтної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітана ОСОБА_2 , щомісячно 20% до повного відшкодування збитків держави в розмірі 27386,54 гри (двадцять сім тисяч триста вісімдесят шість гри 54 копійки) за фактом надмірної виплати грошового забезпечення за листопад та грудень 2024 року старшому сержанту ОСОБА_3 .

Згідно пункту 5 розділу XVI наказу Міністерства оборони України №260 (в редакції від 25 лютого 2025 року) "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму, що перевищує п`ятнадцять прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності утримати премію в повному обсязі з капітана ОСОБА_2 .

Після ознайомлення з матеріалами службового розслідування позивачем було виявлено фактичні порушення з боку військової частини НОМЕР_1 під час проведення службового розслідування тому позивач вважає, що рішення про притягнення його до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, а також стягнення частки грошового забезпечення та позбавлення премії протиправним.

При вивченні матеріалів службового розслідування варто звернути увагу на наступні документи:

Рапорт начальника ФЕС В/Ч НОМЕР_1 від 10.03.2025 р. зареєстрований 10.03.2025 р за №12505.

Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2025 р. №1340 «Про призначення службового розслідування по факту надмірно сплачених коштів старшому сержанта ОСОБА_4 »

Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2025 року №1891.

У зв`язку з чим, можна дійти до висновку, що службові розслідування за фактом надмірно сплачений коштів старшому сержанту ОСОБА_4 було розпочато саме 13.03.2025 року.

Максимальний термін проведення службового розслідування складає один місяць. Будь-які накази про продовження строку проведення службового розслідування за даним фактом в матеріалах службового розслідування відсутні.

У зв`язку з чим, граничний термін проведення службового розслідування спливає 13.04.2025 року.

Будь-які накази про результати службового розслідування в період з 13.03.2025 року по 13.04.2025 року в матеріалах службового розслідування відсутні.

Рішення про притягнення позивача до відповідальності було прийнято 16.05.2025 року, на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2025 року №1891, після спливу місячного терміну з первинної дати початку службового розслідування за фактом надмірно сплачений коштів старшому сержанту ОСОБА_4 .

У зв`язку з чим з боку Військової частини НОМЕР_1 допущено грубе порушення вимоги ст 85 Закону №551-XIV, ст 8 Закону №160-ІХ, пункту 13 Розділу ІІІ Порядку №608 щодо строків проведення службового розслідування відносно позивача.

Порушення строків проведення службового розслідування є самостійною підставою для визнання його результатів протиправними та скасування відповідних наказів, незалежно від наявності інших порушень чи вини військовослужбовця.

При вивченні матеріалів службового розслідування також варто звернути увагу на наступне.

На підставі рапорту офіцера штабу ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 (вхідний №21887 від 26.04.2025 року) було прийнято наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2025 р. №2371 про скасування і перепризначення службового розслідування.

Аргументація прийняття такого наказу - на підставі рапорту офіцера штабу ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_5 (вхідний №21887 від 26.04.2025) про потребу скасування службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1340 від 13.03.2025, у зв`язку з протермінуванням строків службового розслідування, вчасно завершити службове розслідування не вдалось.

Тобто посадовими особами, які проводили службове розслідування та командуванням військової частини НОМЕР_1 підтверджується факт недотримання строків на проведення службового розслідування за фактом надмірно сплачений коштів старшому сержанту ОСОБА_4 .

Згідно приписів Закону №551-XIV, ст 8 Закону №160-ІХ, пункту 13 Розділу III Порядку №608 відсутні будь-які норми, які надають право посадовим особами, які проводять службове розслідування, командирам військових частин, які приймають рішення за результатами службового розслідування:

скасовувати та/або перепризначати службове розслідування;

повторно проводити службове розслідування за одним і тим же фактом, у разі порушення порядку проведення службового розслідування посадовими особами, яким доручено проведення такого службового розслідування.

Можливість перепризначення службового розслідування за одним і тим же фактом не визначено нормативно-правовими актами, та фактично має місце перевищення повноважень під час призначення та розслідування службового розслідування з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку з чим з боку Військової частини НОМЕР_1 допущено грубе порушення вимоги Закону №551-XIV, Закону №160-ІХ, Порядку №608 щодо правомірності прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2025 р. №2371.

Крім того, під час проведення службового розслідування, посадовими особами військової частини НОМЕР_1 було неповно досліджено вимоги норм чинного законодавства, а саме: стаття 112 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, яка визначає функціональні обов`язками командира роти, не містять у собі обов`язки по контролю за підлеглим особовим складом, який перебуває на лікуванні у медичних та інших лікувально-профілактичних закладах.

При цьому, згідно статті 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник медичної служби бригади зобов`язаний щотижня особисто контролювати проведення амбулаторного прийому хворих, а також проводити обхід хворих у медичній роті та медичних пунктах батальйонів, контролювати якість надання їм медичної допомоги та лікування, знати стан хворих, що лікуються в медичних пунктах, медичній роті та інших лікувально-профілактичних закладах.

Згідно статті 87-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник медичної служби батальйону зобов`язаний організовувати якісне проведення медичного огляду та обстеження особового складу, особисто брати участь в амбулаторному прийомі, оглядати хворих, що перебувають у медичному пункті і направляються до закладів охорони здоров`я; знати стан хворих, що залишаються в медичному пункті, і контролювати їх лікування; знати стан хворих, що перебувають в інших закладах охорони здоров`я, і періодично їх відвідувати.

Прийнятий Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2024 року №314 (сторінка 28 матеріалів службового розслідування) щодо увільнення від займаних посад і зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2024 року старшого сержанта ОСОБА_4 та покладення обов`язку щодо обліку особового складу на командира ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 не відповідає приписам та вимогам Статуту, зокрема статті 87 та 87-1.

У зв`язку з чим посадовими особами військової частини НОМЕР_1 вбачається неповне та необ`єктивне службове розслідування, за результатами якого позивача було притягнуто до відповідальності.

Посадовими особами військової частини НОМЕР_1 не доведено його вину та яка саме бездіяльність стала причиною заподіяння матеріальної шкоди для військової частини НОМЕР_1 .

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 23.06.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

08.07.2025 року за вхід.№ЕС/69194/25 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача з огляду на наступне.

Службовим розслідуванням встановлено, що старшому сержанту ОСОБА_4 , який не повернувся з лікування з 23.11.2024 по теперішній час, сплачено надмірно грошове забезпечення, відповідно до отриманої довідки в фінансовій службі військової частини НОМЕР_1 за листопад і грудень 2024 року 54773,07грн., чим нанесено шкоду завдану державі на вказану суму.

Будучи військовою посадовою особою, яка відповідає за ведення обліку особового складу ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітан ОСОБА_1 не подав вчасно рапорт про неповернення з лікування старшого сержанта ОСОБА_4 , чим порушив вимоги статті 112, абзаці 18, 20 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 16 розділу ХІІ наказу МОУ №280 від 15.09.2022 "Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України".

Причиною та умовами, що призвели до правопорушення, вчиненого командиром ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітаном ОСОБА_1 , є недбале ставлення до обов`язків військової служби у Збройних Силах України, що проявилось у неналежному обліку підпорядкованого особового складу, а саме неподання рапорту командиром ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітаном ОСОБА_1 , про неповернення з лікування старшого сержанта ОСОБА_4 .

Крім того, факт неповернення з лікування старшого сержанта ОСОБА_4 встановлено службовим розслідуванням (Наказ командира військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" №917 від 05.03.2025).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2025року №1340 призначено службове розслідування для з`ясування обставин, причин і умов за фактом надмірної виплати грошового забезпечення старшому сержанту ОСОБА_4 , командиру 2 відділення розбирально-складальних робіт 1 ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , та доручено його проведення офіцеру штабу ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшому лейтенанту ОСОБА_6 .

В зв`язку з тим, що згідно пункту 12 Розділу III Порядку №608 до участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування офіцером штабу ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_7 командиру військової частини НОМЕР_1 подано рапорт про скасування та перепризначення службового розслідування призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2025року №1340.

Відповідно до вимог статей 85-87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), офіцером групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_8 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №2371 від 27.04.2025, проведено службове розслідування для з`ясування обставин, причин і умов за фактом надмірної виплати грошового забезпечення старшому сержанту ОСОБА_4 , командиру 2 відділення розбирально-складальних робіт 1 ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 є незаконними та необгрунтованими і такими що не підлягають задоволенню.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 проходить військову службу з 2022 року в складі військової частини НОМЕР_1 , військове звання - капітан, посада - командир ремонтної роти ремонтно-відновлювального батальйону в/ч НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 має статус «учасник бойових дій», відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується відповідним посвідченням учасника бойових дій, серії НОМЕР_2 від 23 серпня 2024 року.

10.03.2025 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт начальника фінансово економічної служби головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_9 (вхідний №12505 від 10.03.2025) про виявлення ризику переплати грошового забезпечення за листопад та грудень 2024, старшому сержанту ОСОБА_10 , колишньому командиру 2 відділення розбирально-складальних робіт 1 ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , який не повернувся з лікування.

Факт неповернення з лікування старшого сержанта ОСОБА_11 встановлено службовим розслідуванням (наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №917 від 05.03.2025).

З 15.04.2024 старший сержант ОСОБА_12 вперше вибув на лікування до комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №31» Харківської міської ради. В подальшому, старший сержант ОСОБА_12 регулярно передавав документи про відпустку для лікування і про потребу подальшого лікування та госпіталізації. Після чергової госпіталізації він надавав документи на чергову відпустку для лікування. Всі підтверджуючі документи, бойовий чисельний склад, в якому відображався статус старшого сержанта ОСОБА_4 , який перебував на лікуванні або у відпустці по лікуванню, регулярно подавалися начальнику штабу ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_13 .

13 листопада 2024 року капітан ОСОБА_14 повідомив старшого сержанта ОСОБА_15 про його зарахування, у зв`язку з тривалим лікуванням, у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , згідно наказу (по особовому складу) командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2024 №314. Після отримання інформації про зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_12 перестав виходити на зв`язок.

Протягом 26 грудня 2024 року капітан ОСОБА_14 намагався додзвонитися до старшого сержанта ОСОБА_15 , але безрезультатно. Про це капітан ОСОБА_14 доповів начальнику штабу ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_13 . Також капітан ОСОБА_14 повідомив, що телефонував матері ОСОБА_11 ОСОБА_16 , яка відповіла, що не володіє інформацією про місцезнаходження сина.

Станом на 01.02.2025 року повідомлень про виписку старшого сержанта ОСОБА_15 з лікувального закладу, як зазначено в пункті 28 розділу XII наказу Міністерства оборони України від 14 жовтня 2024 року №687 від 14 жовтня 2024 року, не надходило. Тому старший сержант ОСОБА_12 , вважався таким, що перебуває на лікуванні.

У зв`язку з чим було встановлено факт переплати грошового забезпечення підлеглому військовослужбовцю ОСОБА_4 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2025року №1340 призначено службове розслідування для з`ясування обставин, причин і умов за фактом надмірної виплати грошового забезпечення старшому сержанту ОСОБА_4 , командиру 2 відділення розбирально-складальних робіт 1 ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , та доручено його проведення офіцеру штабу ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшому лейтенанту ОСОБА_6 .

В зв`язку з тим, що згідно пункту 12 Розділу III Порядку №608 до участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування офіцером штабу ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_7 командиру військової частини НОМЕР_1 подано рапорт про скасування та перепризначення службового розслідування призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2025року №1340.

Відповідно до вимог статей 85-87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), офіцером групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_8 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №2371 від 27.04.2025, проведено службове розслідування для з`ясування обставин, причин і умов за фактом надмірної виплати грошового забезпечення старшому сержанту ОСОБА_4 , командиру 2 відділення розбирально-складальних робіт 1 ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

За результатами проведеного службового розслідування складено акт від 08.05.2025року №12/3/1314.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2025року №1891 «Про результати службового розслідування призначеного наказом №2371 від 27.04.2025року» за неналежне виконання своїх посадових обов`язків та порушення вимог статті 16, статті 112, абзаців 18, 20 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 16 розділу ХІІ наказу МОУ №280 від 15.09.2022, капітана ОСОБА_1 , командира ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

За шкоду, завдану державі внаслідок неналежного виконання посадових обов`язків з обліку особового складу, відповідно до ч. 1, статті 13 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" у особі військової частини НОМЕР_1 , згідно виявленої в ході проведення вибіркової перевірки суми переплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 - в розмірі 54773,07 грн (п`ятдесят чотири тисячі сімсот сімдесят три грн. 07 копійок), утримати в рівних частинах:

27386,54 грн (двадцять сім тисяч триста вісімдесят шість грн 54 копійки) з командира ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 ;

27386,53 грн (двадцять сім тисяч триста вісімдесят шість грн 53 копійки) з начальника штабу - заступника командира ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_13 .

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України, Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 з 5:30 год. 24.02.2022 введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації, який в подальшому продовжено і діє по теперішній час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232).

Частиною 1 ст. 1 Закону №2232 визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону №2262 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами 2, 4 ст. 2 Закону №2262 передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким «Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженим Законом України «Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Згідно Вступної частини Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

За положенням ст. ст. 5, 6, 8 Загальних положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

За змістом ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Нормами статті 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил визначено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

У відповідності до ст. 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 83, 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України Про запобігання корупції, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Тобто, перелік підстав призначення службового розслідування є не виключним і в кожному окремому випадку вирішується за внутрішнім переконанням суб`єкта призначення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Порядок проведення службового розслідування врегульований нормами розділу ІІІ Порядку №608.

Згідно з пунктом 3 Розділу III Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Пунктом 5 Розділу III Порядку визначено, що службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Відповідно до пункту 6 Розділу III Порядку голова комісії здійснює керівництво діяльністю комісії, має право давати письмові або усні доручення в межах проведення службового розслідування, які є обов`язковими для виконання.

У випадку відсутності голови комісії з підтверджених поважних причин його обов`язки в установленому порядку покладаються на одного з членів комісії, у разі відсутності з вищезазначених причин одного з членів комісії за відповідним клопотанням голови комісії здійснюється його заміна іншою посадовою (службовою) особою відповідно до наказу командира (начальника).

Згідно з пунктом 8 Розділу III Порядку особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Пунктом 13 Розділу III Порядку визначено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Згідно з п. 14 Розділу III Порядку перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.

Одночасне проведення декількох службових розслідувань за одним випадком вчинення правопорушення не допускається (п. 15 розділу ІІІ Порядку).

Доводи позивача стосовно строку розгляду службового розслідування спростовуються наведеними вище висновками суду, а саме Пунктом 13 Розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць, тобто загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2025року №1340 призначено службове розслідування для з`ясування обставин, причин і умов за фактом надмірної виплати грошового забезпечення старшому сержанту ОСОБА_4 , командиру 2 відділення розбирально-складальних робіт 1 ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №2371 від 27.04.2025 службове розслідування було перепризначено.

08.05.2025 завершено службове розслідування та складено Акт службового розслідування, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 .

Отже, загальний строк службового розслідування не перевищив двох місяців (13.03.2025 по 08.02.2025).

Враховуючи зазначене, суд вважає що військовою частиною НОМЕР_1 дотримано строків розгляду службового розслідування відповідно до Пункту 13 Розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Водночас, суд вказує, що процедурні порушення під час проведення службового розслідування не можуть бути єдиною підставою для скасування спірного наказу, даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі №826/16420/18.

Суд зазначає, що вищенаведеними нормами законодавства передбачене призначення службового розслідування та продовження строків проведення службового розслідування.

Разом із тим, сам факт видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2024 №2371 не є таким, що підтверджує порушення прав, свобод та законних інтересів позивача та не створює для нього будь-яких негативних наслідків.

Оскаржуваним наказом оцінка дій позивача по суті не надавалася, позивач не притягувався до відповідальності тощо, воно є проміжними та не створює для позивача юридичних наслідків. Метою проведення службового розслідування є визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку.

У постанові Верховного Суду від 16.05.2024 у справі №320/34767/23 зазначено, що оскарженню у судовому порядку підлягають рішення, прийнятті за результатами розгляду службового розслідування. Наказ про призначення службового розслідування не є індивідуальним актом, що порушує права та інтереси позивача, відповідно оскарження такого не може бути самостійною підставою позову.

Разом з тим, суд зазначає, що правова позиція Верховного Суду у зазначеній справі стосується службового розслідування в органах прокуратури, однак підлягає застосуванню за аналогією права до спірних правовідносин у сфері проходження військової служби, оскільки правова природа наказу про призначення службового розслідування та механізм його реалізації, є тотожними незалежно від того, який орган його видає.

Таким чином, наказ про призначення службового розслідування у Збройних Силах України так само не може бути самостійним предметом судового оскарження, а доводи позивача щодо його неправомірності підлягають оцінці лише у контексті перевірки правомірності остаточного рішення, прийнятого за результатами службового розслідування.

Саме рішення, прийняте за результатами службового розслідування, тягне для позивача настання негативних наслідків у вигляді порушення прав, свобод та інтересів, а тому саме таке рішення може бути оскаржено до суду у визначеному законом випадку.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2024 №2371 «Про скасування і перепризначення службового розслідування» жодним чином не спрямоване на відновлення попереднього становища позивача, оскільки відсутні обставини порушення його прав у межах спірних правовідносин.

Водночас, обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Також, зі змісту позовних вимог встановлено, що позивач, зокрема, просить визнати протиправним та скасувати Акт службового розслідування, затверджений 08.05.2025 командиром військової частини НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі по тесту Порядок №608).

Пунктами 1-6 розділу V Порядку №608 передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктами 1, 4 розділу VІ Порядку №608 встановлено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Отже, акт службового розслідування не створює для особи, щодо якої проведено це службове розслідування, безпосередніх правових наслідків, викладені у ньому висновки є суб`єктивною думкою уповноважених посадових осіб, які його проводили, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність, і військовослужбовець не позбавлений права спростувати ці висновки під час оскарження прийнятого за результатами службового розслідування рішення.

Тобто, такий акт не є рішенням органу державної влади, нормативним актом чи актом індивідуальної дії та не створює, не припиняє права та обов`язки особи, а лише фіксує певні обставини, виявлені при проведенні службового розслідування.

Таким чином, акт службового розслідування за своєю сутністю не є рішенням суб`єкта владних повноважень (індивідуальним актом) у розумінні статті 5 КАС України, яке може бути оскаржено до адміністративного суду та не може бути предметом спору в суді, оскільки цей документ не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії та не має обов`язкового характеру, а викладені в них обставини можуть бути підставою для застосування керівником державного органу відповідних заходів.

Правова природа оскаржуваного акту службового розслідування унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання його протиправним, а також дій щодо його складання та підписання, у зв`язку із чим такі позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.04.2019 року у справі №817/3305/15, від 02.10.2019 року у справі №821/2137/15-а, від 24.11.2020 року у справі №360/902/19 та від 30.03.2021 року у справі №420/3307/20, які в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковими для врахування при розгляді даної справи.

Позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2025 року №1891 «Про результати службового розслідування, призначеного наказом №2371 від 27.04.2025» також задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази.

Як стверджує позивач, прийнятий Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2024 року №314 щодо увільнення від займаних посад і зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2024 року старшого сержанта ОСОБА_4 та покладення обов`язку щодо обліку особового складу на командира ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 не відповідає приписам та вимогам Статуту, зокрема статті 87 та 87-1.

Разом з цим, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2024 року №314 не є предметом розгляду цієї справи, тому суд не надає йому правової оцінки.

Натомість, суд зазначає, що статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відтак, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2024 року №314 підлягав неухильному виконанню.

Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту частини 1 статті 77 та частини 2 статті 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19, що визначений у статті 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку Позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Позивачем не доведено наявність правових підстав, які б надавали право не виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2024 року №314.

Також, в обґрунтування підстав для скасування наказу №1891 від 16.05.2025 позивачем зазначено, що стаття 112 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, яка визначає функціональні обов`язками командира роти, не містять у собі обов`язки по контролю за підлеглим особовим складом, який перебуває на лікуванні у медичних та інших лікувально-профілактичних закладах.

Натомість, твердження позивача спростовується нормативно-правовими актами, які регулюють вказані правовідносини.

Так, стаття 112 (абз. 18, 20) ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює, що командир роти (корабля 4 рангу) зобов`язаний:

проводити огляд та інструктувати військовослужбовців роти перед їх відпусткою, відрядженням і контролювати їх повернення;

вести встановлений облік занять з бойової підготовки та облік особового складу роти (корабля), знати чисельність (наявність і відсутність) особового складу за списком, а також наявність і стан озброєння, боєприпасів, техніки, пального та інших матеріальних засобів.

Також п. 16 розділу ХІІ «Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України», затвердженої наказом МОУ від 15.09.2022 №280, визначено, що командири відділень, взводів, рот, батарей, відповідних їм підрозділів, а також командири підрозділів і служб кораблів (суден) усіх рангів зобов`язані:

1) перевіряти наявність особового складу перед початком маршу, під час привалів і після їх завершення, перед початком, під час та після завершення бойових дій;

2) незалежно від обставин знати про кожного військовослужбовця, що вибув зі строю: причину вибуття, коли, де, за яких обставин це трапилося;

3) щодня і після кожного бою доповідати своєму безпосередньому командиру про наявність і втрати особового складу.

Вказані норми є імперативними, оскільки містять у собі слово «зобов`язаний».

Імперативна норма це обов`язкове правило поведінки, яке категорично забороняє відхилення від нього і не допускає жодних змін або альтернатив з боку учасників правовідносин. Це, по суті, владний наказ держави, що передбачає єдиний можливий варіант правомірної поведінки.

Викладене в цілому свідчить про те, що позивач, будучи військової посадовою особою, має обов`язок щодо ведення обліку особового складу ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Окремо суд зазначає, що позивач у бланку пояснень від 05.05.2025 зазначив, що клопотань, заяв та пропозицій щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності особи, яка проводить службове розслідування не має.

На переконання суду, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

Щодо відшкодування шкоди, завданої державі суд зазначає таке.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначено Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

В частині 1 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідальність військовослужбовців за вчинення правопорушень, визначено статтями 26-27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут). Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.

До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно- мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначено, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Згідно з ст. 7 Закону №160 розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Службовим розслідуванням встановлено, що старшому сержанту ОСОБА_4 , який не повернувся з лікування з 23.11.2024, сплачено надмірно грошове забезпечення, відповідно до отриманої довідки в фінансовій службі військової частини НОМЕР_1 : Додаток 1 - "Інформація щодо виявленої в ході проведення вибіркової перевірки суми переплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 " за листопад і грудень 2024 року старшому сержанту ОСОБА_10 від 27.03.2025.

Сума переплати грошового забезпечення старшому сержанту ОСОБА_10 складає 39123,62 грн. (тридцять дев`ять тисяч сто двадцять три грн. 62 копійок), враховуючи податок на дохід фізичних осіб 18% - 7042,25 грн (сім тисяч сорок дві грн. 25 копійки) та єдиний соціальний внесок 22% - 8607,20 грн (вісім тисяч шістсот сім грн. 20 копійок), шкода завдана державі становить 54773.07 грн (п`ятдесят чотири тисячі сімсот сімдесят три грн. 07 копійок).

Причиною та умовами, що призвели до правопорушення, вчиненого командиром ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітаном ОСОБА_17 , є недбале ставлення до обов`язків військової служби у Збройних Силах України, що проявилось у неналежному обліку підпорядкованого особового складу, а саме: неподання рапорту командиром ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітаном ОСОБА_17 , про неповернення з лікування старшого сержанта ОСОБА_11 , а також недбале ставлення до обов`язків військової служби у Збройних Силах України майора ОСОБА_18 , начальника штабу - заступника командира ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , який не доповів вчасно командиру ремонтно-відновлювального батальйону про неповернення з лікування старшого сержанта ОСОБА_11 та не подав вчасно до штабу бригади відповідне донесення.

За неналежне виконання посадових обов`язків з обліку особового складу, керуючись пунктами 1, 2 статті 5, статті 7, статтею 13 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" у особі військової частини НОМЕР_1 , згідно виявленої в ході проведення вибіркової перевірки суми переплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 - в розмірі 54773.07 грн (п`ятдесят чотири тисячі сімсот сімдесят три грн 07 копійок), утримати в рівних частинах:

27386,54 грн (двадцять сім тисяч триста вісімдесят шість грн 54 копійки) з командира ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 ;

27386,53 грн (двадцять сім тисяч триста вісімдесят шість грн 53 копійки) з начальника штабу - заступника командира ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_18 .

Згідно з положеннями Закону №160-IX, матеріальна відповідальність є різновидом юридичної відповідальності, яка настає у випадку заподіяння військовослужбовцями та деякими іншими особами прямої дійсної шкоди під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Такий вид шкоди Закон визначає як збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу, внаслідок знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання чи незаконного використання військового або іншого майна, погіршення чи зниження його цінності, а також витрати на відновлення або придбання нового майна замість втраченого чи зіпсованого. До складу прямої дійсної шкоди також належать надлишкові виплати, які виникли під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Згідно з результатами службового розслідування, шкода, завдана військовій частині НОМЕР_1 , стала наслідком бездіяльності позивача, який не виконав обов`язки, покладені на нього, що і зумовило застосування до нього матеріальної відповідальності.

Установлені судом обставини підтверджують, що під час проведення службового розслідування встановлено всі необхідні елементи для застосування матеріальної відповідальності: наявність шкоди, протиправну поведінку позивача у формі невиконання або неналежного виконання службових обов`язків, причинний зв`язок між цією поведінкою та заподіяною шкодою, а також вину позивача.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування акту службового розслідування та наказів відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Військова частина НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА

.