Справа № 240/17344/24
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/17344/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

03 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Моніча Б.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач своїм правом, передбаченим ст. ст. 300, 304 КАС України не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 27.03.2009 (дублікат) позивачка має статус громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

11.06.2024 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та 19.06.2024 прийнято рішення №39 про відмову у призначенні пенсії.

В зазначеному рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди підприємницької діяльності з 04.04.1997 по 30.09.1997, з 01.11.1997 по 31.12.1997, оскільки відсутні відомості про систему оподаткування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Для зарахування до страхового стажу періодів підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 01.10.1997 по 31.10.1997, на спрощеній системі оподаткування з 01.01.1998 по 31.12.1999 необхідно надати інформацію про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, та частки сплати фіксованого податку у встановленому порядку, оскільки службова записка є внутрішнім документом управління. Період постійного проживання та роботи у зоні посиленого радіологічного контролю, обчислений на підставі довідки від 02.05.2024 №2916, становить 26 років 08 місяців 29 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 становить 04 роки 08 місяців 29 днів. До періоду постійного проживання та роботи у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано згідно диплому від 26.02.1988 серія НОМЕР_2 період навчання з 26.04.1986 по 26.02.1988, оскільки село Рогачів відсуне у переліку територій зони посиленого радіологічного контролю згідно Постанови КМ УРСР від 23.07.1991 №106 «Про затвердження переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи». За таких обставин прийнято рішення відмовити в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII у зв`язку із відсутністю 26 років страхового стажу.

В подальшому, листом від 20.06.2024 за №0600-0214-8/77275 ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило позивача про зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Вважаючи вказану відмову протиправною та такою, що порушує право позивача на призначення пенсії на пільгових умовах, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).

Як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 5 частини 2статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною третьою статті 55 Закону № 796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з пунктом 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз зазначених правових норм вказує на те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом № 796-XII.

Як вже зазначено судом вище, рішенням №39 від 19.06.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди підприємницької діяльності з 04.04.1997 по 30.09.1997, з 01.11.1997 по 31.12.1997, оскільки відсутні відомості про систему оподаткування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Для зарахування до страхового стажу періодів підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 01.10.1997 по 31.10.1997, на спрощеній системі оподаткування з 01.01.1998 по 31.12.1999 необхідно надати інформацію про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, та частки сплати фіксованого податку у встановленому порядку, оскільки службова записка є внутрішнім документом управління. Період постійного проживання та роботи у зоні посиленого радіологічного контролю, обчислений на підставі довідки від 02.05.2024 №2916, становить 26 років 08 місяців 29 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 становить 04 роки 08 місяців 29 днів. До періоду постійного проживання та роботи у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано згідно диплому від 26.02.1988 серія НОМЕР_2 період навчання з 26.04.1986 по 26.02.1988, оскільки село Рогачів відсуне у переліку територій зони посиленого радіологічного контролю згідно Постанови КМ УРСР від 23.07.1991 №106 «Про затвердження переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи». За таких обставин прийнято рішення відмовити в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII у зв`язку із відсутністю 26 років страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 частини другої статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

В абзаці першому частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 2 частини першої статті 11 Закону №1058-IV встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з абзацом 2 пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Абзацом 4 підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 визначено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

З огляду на таке правове регулювання, суд приходить до висновку, що до страхового стажу включаються періоди здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, зокрема:

- до 01 січня 2004 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб підприємців, якщо вони підтвердженні довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування; сплатою фіксованого податку (патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян); спеціальним торговим патентом; свідоцтвом про сплату єдиного податку; а з 01 липня 2000 додатково лише за умови сплати страхових внесків.

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження факту здійснення підприємницької діяльності в період з 04.04.1997 по 30.09.1997 та з 01.11.1997 по 31.12.1997 пенсійному органу було надано свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи серія ВОО №597517 від 06.02.1996 та лист Головного управління ДПС у Житомирській області від 13.05.2024 за №10650/6/06-30-19-02-06.

Судом встановлено, що позивач зареєстрована як фізична особа підприємець з 06.02.1996.

Із змісту листа Головного управління ДПС у Житомирській області від 13.05.2024 за №10650/6/06-30-19-02-06 встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5 «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» (із змінами та доповненнями) передбачено термін зберігання документів щодо фінансово-господарської діяльності (декларацій, розрахунків, звітів, інформації щодо сплати, довідок, актів документальних перевірок) - 5 років. Враховуючи викладене, запитувану інформацію за період з 06.02.1996 по 2012 роки технічно неможливо надати. Що стосується сплати податків, то відповідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС України «Податковий блок», користувачами якої є територіальні органи ДПС, в інтегрованих картках, які ведуться за РНОКПП НОМЕР_3 , ПІБ фізичної особи - ОСОБА_1 , наявна інформація про суми сплачених податків, зборів та інших платежів, єдиному внеску за 2013-2018 роки. За період 2019-2024 роки (станом на 29.04.2024) сплата по податках відсутня.

Також, в матеріалах справи міститься службову записку відділу забезпечення наповнення бюджету Фінансово-економічного управління від 28.05.2024 за №1317/06-16, в якій зазначено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) реєстрована в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області з 08.02.1996 та сплачувала страхові внески до Пенсійного фонду України в період з 01.10.1997 по 31.10.1997. Відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», сума коштів, що сплачувалась до Пенсійного фонду України у вигляді частки фіксованого податку за даного платника, надійшла за період з 01.01.1998 по 31.12.2003.

Однак, вказані документи не містять інформації про сплату страхових внесків, а також документів здійснення позивачем у спірний період підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

При цьому, позивачем не надано визначених законодавством торгового патенту, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків чи доказів перебування у спірний період на спрощеній системі оподаткування.

Також, будь-яких документів, що підтверджують провадження позивачем у спірний період підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, а також доказів сплати позивачем страхових внесків до суду не надано, що дозволяє дійти висновку, що сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати ним відповідних внесків, не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до його страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 04.04.1997 по 30.09.1997 та з 01.11.1997 по 31.12.1997.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстав для врахування до страхового стажу позивача зазначеного вище періоду підприємницької діяльності у Пенсійного органу не було.

Таким чином, колегія суддів вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правомірно та в межах його повноважень не було враховано до страхового стажу позивача період здійснення нею підприємницької діяльності з 04.04.1997 по 30.09.1997 та з 01.11.1997 по 31.12.1997.

В свою чергу, оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, суд враховує, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок №22-1), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4).

Позивачем до позовної заяви додано посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_2 від 27.03.2009 (дублікат) Житомирською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

Відповідно до пункту 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 року № 501 (далі - Порядок № 501), який був чинний на момент видачі позивачу посвідчення категорії 4 серії серії НОМЕР_2 від 27.03.2009 (дублікат), громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 501, видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, керівним і відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Верховного Суду України, Генеральної Прокуратури, Вищого Арбітражного Суду, Кабінету Міністрів, а також керівникам центральних органів державної виконавчої влади, представникам Президента України в областях і містах Києві та Севастополі, працівникам підприємств і організацій, розташованих в зоні відчуження - Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання.

Посвідчення видається громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Таким чином, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Порядком № 501 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Відтак, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Таким чином, Законом № 796-ХІІ та Порядком № 501 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність у позивача посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_1 від 27.03.2009 (дублікат), підтверджує той факт, що позивачка з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 01 січня 1993 року постійно проживала чи постійно навчалась у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років, що дає їй право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Зазначене посвідчення недійсним не визнавалось, статус позивачки як потерпілого від Чорнобильської катастрофи не оспорюється; доказів фактичного проживання або реєстрації місця проживання позивачки в іншому місті, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, суду не надав.

Разом з тим, таке посвідчення не підтверджує факту постійного проживання, працевлаштування, чи навчання з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Як слідує з матеріалів справи, згідно довідки виданої сектором ведення реєстру Малинської міської ради Житомирської області від 02.05.2024 за №2916, ОСОБА_1 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 - з 16.07.1986 по 03.05.1988 та з 03.05.1998 по 24.02.1989, по АДРЕСА_2 - з 24.02.1989 по 11.08.1992, по АДРЕСА_3 - з 14.08.1992 по 27.04.2001 та по вул. Героїв Крут, буд 69, м. Малин- з 27.04.2001 по теперішній час, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона).

Так, згідно диплому серії НОМЕР_2 від 26.02.1988 позивачка в 1984 році вступила до Рогачів-Волинського зоотехнічного технікуму та в 1988 році закінчила повний курс названого училища. Рішенням екзаменаційної комісії від 31.03.1988 позивачці присвоєно кваліфікацію - зоотехнік.

Твердження відповідачів про те, що період проживання позивача перетинається з періодом навчання у Рогачів-Волинського зоотехнічному технікумі, не спростовують факту проживання позивачки у цей період у м. Малин, Житомирської області, оскільки обставини, що студенти денних навчальних закладів щотижня, на вихідні дні, а також на канікули (загальна тривалість яких є щонайменше три місяці упродовж навчального року) приїжджають додому - за місцем проживання батьків, є загальновідомими та не потребують доказування.

Водночас, суд вважає, що дані щодо місця навчання чи роботи позивача в іншому населеному пункті не можуть спростувати факту постійного проживання особи у зоні посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджено довідкою органу місцевого самоврядування та відповідним посвідченням позивача як громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), оскільки факт навчання або працевлаштування особи у навчальному закладі або у роботодавця, який зареєстрований або знаходиться у іншому місці, ніж місце проживання особи, сам по собі не виключає можливості постійного фактичного проживання такої особи у зоні посиленого радіоекологічного контролю, враховуючи не спростовану відповідачем будь-якими доказами можливість щоденного або періодичного доїзду особи з місця свого постійного проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю до фактичного місця проходження навчання або робочого місця поза населеним пунктом проживання і у зворотному напрямку.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази постійного проживання позивача на території с. Рогачів у відповідний період, а тому доводи відповідачів на те, що в цей період (частину такого періоду) позивач, навчаючись у с. Рогачів, проживала в такому населеному пункті, територія якого не відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, є лише їх припущенням.

Таким чином, позивач станом на 01.01.1993 постійно проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років.

Враховуючи висновки Верховного Суду у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, а також зважаючи на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правильним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", викладену в рішенні №39 від 19.06.2024, зокрема, в частині не зарахування до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю позивачки період навчання з 26.04.1986 по 26.02.1988.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Моніч Б.С.