Справа № 160/24802/25
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Бровко Олександра Олеговича про забезпечення позову, -
ВСТАНОВИВ:
29.08.2025 через підсистему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-2), в якій позивач просить:
-визнати протиправним та скасувати висновок Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 ) визнано придатним до військової служби;
-визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову та направлення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 ), для проходження військової служби за мобілізацією до Військової Частини НОМЕР_1 ;
-зобов`язати Військову Частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 ) та виключити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 ) зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Разом із позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд:
-заборонити Військовій частині НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (особі її посадових/службових осіб) вчиняти дії щодо направлення військовослужбовця ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 ), для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі.
В обґрунтування заяви про застосування заходів забезпечення позову представником позивача адвокатом Бровко О.О. зазначено, що ОСОБА_1 був затриманий 18.08.2025 співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_1 та наразі знаходиться у Військовій частини НОМЕР_1 на підставі висновку ВЛК. 18.08.2025 позивач подорожував містом, де його зупинили працівники поліції та повідомили, що він порушує п. 2.3 ПДР, однак жодної постанови та протоколу не складено, а в подальшому йому повідомили, що позивач нібито у розшуку та відвезли його до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані дії суперечать процедурі оформлення такого затримання. Крім того, позивач фактично не пройшов обстеження ВЛК. Представник позивач наполягає, що висновок ВЛК є точно протиправним, бо позивач звертався за допомогою до психоневрологічного диспансеру Університетської лікарні ДДМУ з 2002 року по 2023 рік з DS F 06.80 (Інші уточнені психічні розлади внаслідок ушкодження чи дисфункції головного мозку або соматичної хвороби). Оскільки позивач вже направлений для проходження служби до Військової служби НОМЕР_1 , тому є необхідність у забезпеченні позову шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії по переміщенню позивача до іншого місця служби або іншої військової частини. Невжиття заходів забезпечення позову у даному випадку може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача у разі задоволення пред`явленого ним позову, зумовить необхідність докладати значні зусилля для поновлення цих прав у спірних правовідносинах або навіть може призвести до незворотніх наслідків. Шкода, якої можна запобігти у разі вжиття заходів забезпечення позову, превалює над наслідками вжиття таких заходів. Вказаний спосіб забезпечення позову відповідає критерію адекватності та ефективності у ситуації, що склалась, а також гарантуватиме можливість поновлення порушених прав позивача та виконання судового рішення у майбутньому, у разі задоволення позову, тому просить задовольнити заяву.
Положенням частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням приписів частини першої статті 154 КАС України суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши подану представником позивача заяву про забезпечення позову, суд доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно із частиною другою статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (частина четверта статті 150 КАС України).
З огляду на приписи наведеної статті, небезпека заподіяння шкоди до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.
Частиною першою статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).
При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.
У спірному випадку позивач звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та до Військової частини НОМЕР_1 .
Суд зазначає, що предметом заявленого позову є визнання протиправними та скасування висновку відповідача-1, відповідно до якого позивач визнаний придатним до військової служби, а також наказу відповідача-1 в частині призову та направлення позивача для проходження військової служби за мобілізацією до Військової частини НОМЕР_1 .
До позовних матеріалів оскаржуваних рішень (висновку ВЛК та наказу) відповідача-1 не долучено.
За змістом заяви про забезпечення позову, підставою для звернення до суду із цим позовом є, на переконання позивача, очевидна протиправність ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки фактично обстеження позивача не проведено, водночас позивач неодноразово звертався за допомогою до психоневрологічного диспансеру Університетської лікарні ДДМУ з 2002 року по 2023 рік з DS F 06.80 (Інші уточнені психічні розлади внаслідок ушкодження чи дисфункції головного мозку або соматичної хвороби). Оскільки позивач направлений для проходження служби до Військової служби НОМЕР_1 , тому є необхідність у забезпеченні позову шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії щодо направлення позивача для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини.
Надаючи правову оцінку вказаним аргументам, суд зазначає наступне.
Щодо «очевидності» ознак протиправності рішень відповідача-1 та порушення прав позивача, суд зазначає, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони (рішення, дії чи бездіяльність) повинні свідчити про протиправність поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності рішень, дій/бездіяльності у спірних правовідносинах, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що таке рішення, дії (бездіяльність) явно суперечать вимогам закону за критеріями, передбаченими ч.2 ст.2 КАС України, порушують права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.
При цьому, твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Безумовно, рішення чи дії/бездіяльність суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
В даному випадку позивачем не надано належних та допустимих доказів очевидності ознак протиправності рішень відповідача поза розумним сумнівом, що в свою чергу, має бути досліджено при вирішенні справи по суті та стане предметом розгляду справи в суді.
Також, суд звертає увагу, відповідно до пункту 10 частини третьої статті 151 КАС України, в редакції Закону України від 08.07.2022 № 2359-ІХ, чинній з 27.07.2022) не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Таким чином, повноваження суду обмежені у застосуванні заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Оскільки предметом оскарження є висновок ВЛК відповідача-1 та наказ відповідача-1 в частині призову та направлення позивача для проходження військової служби за мобілізацією до Військової частини НОМЕР_1 , а позивач у якості забезпечення позову просить заборонити Військовій НОМЕР_4 вчиняти дії по його направленню до іншого місця служби, інших військових частин, то фактично йдеться про зупинення реалізації можливих наказів щодо його переміщення до інших військових частин, військових формувань в умовах воєнного стану.
Пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України визначено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.
Тобто, заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову
Разом з цим, представник позивача просить забезпечити позов шляхом унеможливлення (заборони) прийняття відповідачем-2 наказу(ів) по відношенню до позивача, що не стосується предмету заявленого спору.
За таких обставин, наведені доводи у межах поданої заяви про забезпечення позову не є достатніми та обґрунтованими, у зв`язку із чим суд доходить висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
З огляду на викладене, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Бровко Олександра Олеговича про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та у строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Бухтіярова