Справа № 620/16018/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача - Файдюка В.В.,

суддів - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач-1; ГУ ПФ України в Чернігівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач-2; ГУ ПФ України в Запорізькій області), в якому просила:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку пенсії по зарплаті з 1988 по 1992 роки на підставі довідок від 18 травня 2020 року №У-3441-У-3444-У-3995, та не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 20 березня 1985 року по 26 січня 1987 року на підприємстві «Мурманская судоверфь», з 16 лютого 1987 року по 05 травня 1987 року в Мурманському «Горплодовощторгу», з 10 вересня 1987 року по 23 травня 1988 року в цеху Мурманського ордена Леніна морського рибного порту, з 24 травня 1988 року по 26 червня 1992 року в Мурманському Рибкооп тралового флота «Облриболовнотребсоюза» неправомірними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням сум заробітної плати відповідно до довідок від 18 травня 2020 року №У-3441-У-3444-У-3995 про заробітну плату з 1988 по 1992 роки, та зарахувати до стажу період роботи з 20 березня 1985 року по 26 січня 1987 року на підприємстві «Мурманская судоверфь», з 16 лютого 1987 року по 05 травня 1987 року в Мурманському «Горплодовощторгу», з 10 вересня 1987 року по 23 травня 1988 року в цеху Мурманського ордена Леніна морського рибного порту, з 24 травня 1988 року по 26 червня 1992 року в Мурманському Рибкооп тралового флота «Облриболовнотребсоюза» в кратності 1 рік роботи за 1,5 роки та перерахувати пенсію з 09 травня 2024 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного Фонду України в Запорізькій області від 18 червня 2024 року №381 про відмову в перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 червня 2024 року №53 про перерахунок її пенсії з урахуванням довідок від 18 травня 2020 року №У-3441-У-3444-У-3995 про заробітну плату, а також враховуючи страховий стаж в період роботи з 20 березня 1985 року по 26 січня 1987 року на підприємстві «Мурманская судоверфь», з 16 лютого 1987 року по 05 травня 1987 року в Мурманському «Горплодовощторгу», з 10 вересня 1987 року по 23 травня 1988 року в цеху Мурманського ордена Леніна морського рибного порту, з 24 травня 1988 року по 01 січня 1992 року в Мурманському Рибкооп тралового флота «Облриболовнотребсоюза» в кратності 1 рік роботи за 1,5 роки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року, 12 березня 2025 року ОСОБА_2 - представник відповідача-2, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів представник апелянта зазначає, що позивачем не було надано письмового трудового договору в якому зазначено період в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. ОСОБА_2 відмітила, що орган Пенсійного фонду при розгляді заяви позивача про перерахунок пенсії не прийняло до розгляду довідку про заробітну плату за період з травня 1988 року по квітень 1992 року, видану установою російської федерації, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді від 13 березня 1992 року, а виданий документ є не установленої форми та не проставлено на ньому апостиль. Також представник ГУ ПФ України в Запорізькій області наголосила, що органи Пенсійного фонду мають виключну компетенцію в питаннях призначення (перерахунку) пенсії - це дискреційні повноваження вказаного органу, до компетенції якого входить, зокрема розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на пенсії за віком та 11 червня 2024 року звернулася до відповідача щодо зарахування стажу та про перерахунок пенсії на основі довідок до 2000 року про заробітну плату.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Запорізькій області (далі відповідач 2) та прийнято рішення від 18 червня 2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Вважаючи такі дії органу Пенсійного фонду протиправними, ОСОБА_1 звернулася в Чернігівський окружний адміністративний суд з цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, Чернігівський окружний адміністративний суд 10 лютого 2025 року дійшов висновку, що Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на території держави агресора не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного права на належне пенсійне забезпечення, а легалізація документів, що видані в період дії Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, якою не було передбачено обов`язку проставляти апостиль на документах про стаж роботи на території російської федерації, є такою вимогою пенсійного органу, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Крім того, підставою для часткового задоволення позовних вимог стало те, що заява позивача про перерахунок пенсії розглянута за екстериторіальним принципом ГУ ПФУ у Запорізькій області й рішення про відмову в перерахунку пенсії прийнято саме вказаним територіальним органом Пенсійного фонду України, а не ГУ ПФ України в Чернігівській області.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначають положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон № 1058).

Право на отримання пенсій мають, зокрема, громадяни України, які застраховані, згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж (пункт 1 частини першої статті 8 Закону №1058).

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або у разі відсутності після 1 липня 2000 року 60 місяців страхового стажу, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Частиною 4 статті 42 Закону № 1058 передбачено, що за бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку № 22-1 особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

Особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

Відповідно до пункту 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Верховний Суд у постанові від 29 липня 2020 року у справі №341/1132/17 зазначив, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Згідно статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним.

У постанові від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що «перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії».

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії та частин першої, третьої статті 46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

У даному випадку, обставини, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року Російської Федерації на територію України та військовою агресією першої по відношенню до громадян України, не можуть бути перешкодою для позивача у реалізації її права на отримання пенсії, з підстави видачі довідок установами, що розташовані на території Російської Федерації та неможливості проведення перевірки відповідності змісту довідок про заробітну плату для обчислення пенсії первинними документами.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі №175/4336/16-а.

Так, права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частини другої статті 10 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI).

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно з абзаців другого, третього статті 6 Угоди від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Тобто, вказані положення Угоди від 14 січня 1993 року розповсюджуються також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком.

Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Російської Федерації або на підприємстві зареєстрованому на території Російської Федерації після 13 березня 1992 року, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в Російській Федерації.

Тобто, існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Таким чином, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

У період перебування на території Російської Федерації, позивачу виплачувалась заробітна плата та на всі виплати здійснені нарахування страхових внесків відповідно до законодавства Російської Федерації.

З огляду на викладегне, вихід Російської Федерації в односторонньому порядку із згаданої Угоди, починаючи з 11 червня 2022 року, не спростовує наявність у ОСОБА_1 страхового (трудового) стажу.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії за віком, пенсійний орган прийняв оскаржуване рішення та відмовив у такому перерахунку.

В якості підстави для відмови орган Пенсійного фонду зазначив, що ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи та заробітну плату, отриманих на території РФ, у зв`язку з припиненням дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав та врахування заробітної плати.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суми отриманої позивачем заробітної плати з 1988 по 1992 роки та періоди його роботи з 20 березня 1985 року по 26 січня 1987 року на підприємстві «Мурманская судоверфь», з 16 лютого 1987 року по 05 травня 1987 року в Мурманському «Горплодовощторгу», з 10 вересня 1987 року по 23 травня 1988 року в цеху Мурманського ордена Леніна морського рибного порту, з 24 травня 1988 року по 26 червня 1992 року в Мурманському Рибкооп тралового флота «Облриболовнотребсоюза» підтверджуються відповідними довідками та записами трудової книжки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що суми заробітної плати з 1988 по 1992 роки та періоди роботи позивача з 20 березня 1985 року по 26 січня 1987 року на підприємстві «Мурманская судоверфь», з 16 лютого 1987 року по 05 травня 1987 року в Мурманському «Горплодовощторгу», з 10 вересня 1987 року по 23 травня 1988 року в цеху Мурманського ордена Леніна морського рибного порту, з 24 травня 1988 року по 26 червня 1992 року в Мурманському Рибкооп тралового флота «Облриболовнотребсоюза» підлягають врахуванню.

Щодо наявності правових підстав для зарахування періоду роботи позивача в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, по 01 січня 1991 року до трудового стажу у пільговому обчисленні - один рік за один рік і шість місяців, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі». Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Колегія суддів звертає увагу, що достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 348/2208/16-а, від 03 липня 2018 року у справі №302/662/17-а, від 18 червня 2020 року у справі №537/1415/17, від 18 червня 2020 року у справі №140/1319/16-а, від 15 січня 2021 року у справі №348/2319/16-а.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, а власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Про надання пільг, передбачених ст. 1- 4 Указу від 10 лютого 1960 року, незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільг, передбачених ст. 5 Указу від 10 лютого 1960 року, - за умови укладання трудового договору, йдеться і в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Як встановлено вище, стаж роботи позивача в районі Крайньої Півночі підтверджується матеріалами справи та записами в трудовій книжці, а також архівними довідками.

Відтак, коли факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються з записами у відповідних довідках, то спірний період роботи позивача в районах Крайньої Півночі підлягає пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання зарахувати позивачу до стажу, що враховується при призначенні, виплаті та перерахунку пенсії, період роботи по 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі у пільговому обчисленні один рік як один рік і шість місяців.

Враховуючи встановлені вище обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнаня протиправним та скасуваня рішення Головного управління пенсійного Фонду України в Запорізькій області від 18 червня 2024 року №381 та зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 червня 2024 року №53, з урахуванням довідок від 18 травня 2020 року №У-3441, №У-3444, №У-3995 про заробітну плату, та враховуючи страховий стаж в період роботи з 20 березня 1985 року по 26 січня 1987 року на підприємстві «Мурманская судоверфь», з 16 лютого 1987 року по 05 травня 1987 року в Мурманському «Горплодовощторгу», з 10 вересня 1987 року по 23 травня 1988 року в цеху Мурманського ордена Леніна морського рибного порту, з 24 травня 1988 року по 01 січня 1992 року в Мурманському Рибкооп тралового флота «Облриболовнотребсоюза» в кратності 1 рік роботи за 1,5 роки.

Доводи апелянта про ненадання позивачем письмового трудового договору, в якому зазначено період в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі є безпідставними, оскільки вказані документи не є обов`язковими для зарахування періоду трудової діяльності, за умови наявності інших належних та допустимих доказів, зокрема трудової книжки, довідок.

Посилання органу Пенсійного фонду на те, що довідка про заробітну плату за період з травня 1988 року по квітень 1992 року є не установленої форми та на ній не проставлено апостиль, як на підставу для не прийняття до розгляду такої довідки про заробітну плату за період з травня 1988 року по квітень 1992 року є безпідставним, оскільки неналежне оформлення установою такої довідки та відсутність у можливість органу Пенсійного фонду перевірити таку інформацію не може позбавити позивача права на врахування отриманої ним у вказаний період заробітної плати при розрахунку (перерахунку) пенсії.

Посилання представника ГУ ПФ України в Запорізькій області, що органи Пенсійного фонду мають виключну компетенцію в питаннях призначення (перерахунку) пенсії, тобто це дискреційні повноваження органу, до компетенції якого входить, зокрема розгляд документів, в тому числі і поданих вперше є безпідставними, оскільки в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив: «Суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими частиною третьоюстатті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані Законом. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб`єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.».

При цьому судовою колегією враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне рішення виготовлено 02 вересня 2025 року.