Справа № 609/1423/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 609/1423/24 пров. № А/857/16645/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Глушка І.В., Пліша М.А.,

за участі секретаря судового засідання Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2025 року (головуючий суддя Дзюбич В.Л., м. Тернопіль) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, у якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1593309 від 24.10.2024 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2025 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 24.10.2024 на спеціальну лінію « 102» надійшло два повідомлення від ОСОБА_1 про те, що її чоловіка незаконно утримують у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що чоловік позивача - ОСОБА_2 звертався щодо незаконних дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 , при розгляді даного звернення відносно ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ст. 183 КУпАП. Наголошує, що при реагуванні на дане звернення працівниками поліції позивачу було надано роз`яснення щодо перебування її чоловіка у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак після цього нею було здійснено виклик на спеціальну лінію « 102» щодо незаконного утримання її чоловіка. Під час реагування на дане повідомлення працівниками поліції ще раз було надано роз`яснення позивачу щодо причин перебування її чоловіка у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після цього ОСОБА_2 здійснила ще один виклик поліції, працівниками поліції повторно було здійснено виїзд на повідомлення позивача. Наголошує, що виклик поліції здійснюється лише у ситуаціях, коли необхідна невідкладна допомога працівників поліції, або коли вчинено кримінальне правопорушення, а позивачем такі виклики здійснювались безпідставно.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

Суд, з врахуванням строку розгляду термінових справ, відповідно до статті 286, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив провести апеляційний розгляд у відсутності осіб, які не з`явились без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і визнається сторонами, 24 жовтня 2024 року поліцейським СПД №2 (м. Шумськ) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області старшим сержантом поліції Поліщуком Романом Миколайовичем було винесено постанову серії ЕГА №1593309 відносно позивача, якою її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 24.10.2024 ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, а саме поліції, повідомивши про факт, який свого підтвердження не знайшов. Попередньо заявниці було надано роз`яснення про її звернення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови та підстави притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 183 КУпАП визначено, що завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань. Дії правопорушника, спрямовані на зрив роботи таких служб, як пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб ніби-то для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Відповідно до вимог ст. 222 КУпАП України розгляд справ про правопорушення, передбачені ст. 183 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд зауважує, що для визначення того, що виклик поліції є завідомо неправдивим, таку обставину необхідно достеменно встановити. Суб`єктивна думка поліцейського про те, що його викликано безпідставно, не є доказом неправдивого виклику.

Відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Як передбачено статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тобто, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як встановлено судом першої інстанції, 24.10.2024 на спеціальну лінію « 102» надійшло два повідомлення від ОСОБА_1 про те, що її чоловіка незаконно утримують у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відеозаписами з нагрудної камери поліцейського зафіксовано факт спілкування поліцейських з позивачем.

З даних відеозаписів вбачається, що позивач повідомляє про те, що її чоловіка примусово утримують на території військомату, погрожують фізичною розправою, насиллям, якщо той спробує вийти. Позивач неодноразово повідомляла працівникам поліції, що її чоловіка незаконно позбавили волі, що охоплюється складом злочину, передбаченого ч.1,2 ст.146 КК України («Незаконне позбавлення волі»), і просила працівників поліції відреагувати на її звернення.

Водночас, працівники поліції на всі звернення позивача повідомляли, що її чоловіка утримують законно, він є придатним до військової служби та зобов`язаний її проходити. Поліцейський наголошував, що під час дії воєнного стану релігійні переконання не дають право на відстрочку.

З відеозаписів вбачається, що позивач не заперечує придатність чоловіка до військової служби чи наявність підстав для її проходження. Вона неодноразово повідомляла про незаконність утримування у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 та про погрози працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 . На думку позивача ці дії підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.1,2 ст.146 КК України («Незаконне позбавлення волі»).

При цьому, як встановлено судом і не спростовано відповідачем, поліцейськими не було вжито жодних заходів для перевірки обставин, викладених в усному зверненні.

Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем не надано жодних доказів того, що уповноваженими посадовими особами перед винесенням відносно позивача постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності було перевірено та надано оцінку обставинам, які зумовили позивача зателефонувати на лінію « 102».

За таких обставин посадовою особою відповідача при вирішенні питання про наявність чи відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, без достатніх підстав винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суб`єктивна сторона правопорушення, яке ставиться у вину позивачу, характеризується наявністю прямого умислу. Тобто, особа, повідомляючи певну інформацію поліції, усвідомлює, що вона є неправдивою, та бажає безпідставного виїзду на місце виклику працівників поліції.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що матеріалами справи не підтверджено факту наявності у позивача прямого умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику поліції.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.183 КУпАП, відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2025 року у справі № 609/1423/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. В. Глушко
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 03 вересня 2025 року