Справа № 500/6632/24
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Дерех Н.В.

03 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/6632/24 пров. № А/857/25969/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року у справі № 500/6632/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2024р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність щодо несвоєчасного перерахунку пенсії при виконанні рішень Тернопільського окружного адміністративного суду у справах №500/1637/24, №500/2232/24 та невиплати суми доплат пенсії за липень, серпень 2024 року,

- зобов`язати виплатити виключно в грошовій формі, суми нарахованих, при виконанні рішень Тернопільського окружного адміністративного суду у справах №500/1637/24, №500/2232/24, доплат пенсії за липень, серпень 2024 року та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки виплати, а саме за період з 01.07.2024р. по день фактичної виплати доплати.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.05.2025р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.05.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

22.05.2024р. рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі № 500/2232/24 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2024р. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», щодо встановлення позивачу збільшення пенсії на 25 % з урахуванням індексації пенсії за 2022, 2023 та 2024 роки на визначений щороку Кабінетом Міністрів України коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Одночасно, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2024р., як особі з інвалідністю внаслідок війни, з встановленням збільшення пенсії на 25 відсотків з врахуванням індексації пенсії за 2022, 2023 та 2024 роки на визначений щороку Кабінетом Міністрів України коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

Крім Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.05.2024р. у справі № 500/1637/24 позов задоволено повністю.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024р. максимальним розміром.

Також, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024р. без обмеження максимальним розміром, з врахуванням раніше виплачених сум.

ч.4 ст.78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З метою виконання рішень суду, що набрали законної сили, пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії та розпочав її поточну виплату у збільшеному розмірі, а донараховану суму пенсії за попередні періоди включив до виплати заборгованості у порядку черговості, яка визначається датою набрання рішенням суду законної сили, про що свідчить зміст листів Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14.08.2024р., 28.08.2024р. та 23.09.2024р.

Крім цього, зі змісту листів пенсійного органу від 25.07.2024р., 29.07.2024р. чітко видно, що судові рішення у справах №500/1637/24, №500/2232/24 на даний час опрацьовуються.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991р. №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Кабінет Міністрів України з метою врегулювання питання погашення заборгованості, постановою від 03.09.2014р. №440 затвердив Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державною (далі Порядок №440).

В п.20 Порядку №440 видно, що погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845 (далі - Порядок №845).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком №845.

Згідно п.3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Отже, виплата заборгованості по пенсіях здійснюється за рахунок спеціальних бюджетних призначень в порядку черговості, яка складається в залежності від дати надходження рішення до боржника. При цьому, нарахована позивачу сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Із змісту ст.23, ст.116 Бюджетного кодексу України видно, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

п.п.4, 5 п. 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014р. №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел.

Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що пенсійний орган є територіальним органами виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він повинен враховувати приписи ст.116 Бюджетного кодексу України, які забороняють взяття бюджетних зобов`язань за відсутності відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків за відсутності бюджетних призначень, яким узгоджено механізм забезпечення виконання взятих на себе державою зобов`язань з приписами бюджетного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що пенсійний орган не заперечує свого обов`язку щодо виплати суми заборгованості пенсії, яка виникла після перерахунку. Однак, вказує, що виплата буде здійснена в порядку черговості за наявності відповідних бюджетних асигнувань, погашення заборгованості, обчисленої на виконання вказаних вище рішень судів буде здійснено в межах відповідних бюджетних призначень, виділених на цю мету.

Крім того, у листі від 23.09.2024р. пенсійний орган зазначив, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.05.2024р. у справі №500/2232/24 нарахована доплата в сумі 12439,92 грн. за період: 01.03.2024р. - 31.08.2024р., яка обліковується в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації.

У постанові від 24.07.2023р. у справі №420/6671/18 Верховний Суд зазначив, що грошові кошти у вигляді заборгованості по пенсії, які належать стягувачу, не є власністю територіального управління Пенсійного фонду України, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України. Водночас, стягнення з суб`єкта владних повноважень (територіального органу Пенсійного фонду України) коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.

Суд касаційної інстанції наголосив, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості по пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення.

Суд враховує, що з метою забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, необхідно встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення.

У постанові Верховний Суд від 23.04.2020р. у справі №560/523/19 (адміністративне провадження №К/9901/7195/20) вирішив питання щодо застосування процесуальних засобів судового контролю. Верховний Суд прийшов до висновку, що головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення суду, дотримуючись при цьому Порядку, передбаченого законом. При цьому, Верховний Суд зазначив, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі №420/70/19 та від 24.01.2018р. у справі №405/3663/13-а.

Отже, в даному випадку суд першої інстанції вірно зауважив, що вказані обставини не можуть свідчити про наявність протиправних дій пенсійного органу щодо невиплати нарахованих сум пенсії на виконання рішень Тернопільського окружного адміністративного суду у справах №500/1637/24, №500/2232/24, оскільки у межах своїх повноважень пенсійний орган вчинив необхідні дії для виконання вказаного судового рішення, а невиконання на даний час рішення суду в частині виплати перерахованої пенсії зумовлено обставинами, які не залежать від відповідача чи його посадових осіб.

Як наслідок вірним є висновок суду першої інстанції, що у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності пенсійного органу щодо несвоєчасного перерахунку пенсії при виконанні рішень Тернопільського окружного адміністративного суду по справах №500/1637/24, №500/2232/24 та невиплати суми доплат пенсії за липень, серпень 2024 року, та зобов`язання виплатити виключно в грошовій формі, суми нарахованих, при виконанні рішень Тернопільського окружного адміністративного суду у справах №500/1637/24, N9500/2232/24, доплат пенсії за липень, серпень 2024 року слід відмовити.

В свою чергу, оскільки суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні вказаних вище позовних вимог, не підлягає також до задоволення похідна позовна вимога щодо зобов`язання пенсійного органу виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки виплати, а саме за період з 01.07.2024р. по день фактичної виплати доплати, оскільки відповідна виплата ще не проведена і вказані вимоги заявлені на майбутнє.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року у справі № 500/6632/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель