Справа № 489/4825/25
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 489/4825/25

Категорія: 113000000 Головуючий в 1 інстанції: Костюченко Г.С.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту:01.08.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Алексєєвій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про:

- визнання незаконною та скасування постанови №395 від 16 червня 2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 17 000 грн;

- стягнення з відповідача судових витрат.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 16 червня 2025 року відносно нього протиправно винесено постанову про адміністративне правопорушення №395, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП), а саме позивач порушив Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" від 21 березня 2024 року, відповідно до абз. 2 Прикінцевих положень цього Закону громадянин України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено непридатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначеності придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Додатково позивач зазначив, що матеріали справи не містять належних доказів, що оскаржувана постанова прийнята в спосіб, який передбачений нормами КУпАП.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на позов.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, за правилами встановленими ст. 286 КАС України.

Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- відповідач не викликав позивача для явки у строк та місце для проходження медичного огляду, тому у позивача не виник такий обов`язок;

- оскаржувана постанова складена з порушеннями;

- ІНФОРМАЦІЯ_3 в оскаржуваній постанові не має права визнавати винним ОСОБА_1 , чим відповідач вийшов за межі своїх повноважень;

- на печатці відповідача, що виконана в оскаржуваній постанові зображено код ЄДРПОУ відповідача 09977015, проте, код ЄДРПОУ НОМЕР_1 не належить ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане свідчить про фальсифікацію постанови від 16 червня 2025 року;

- проходження ВЛК є складовою частиною призову на військову службу під час мобілізації, проте, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані, а, відповідно, такі заброньовані особи не підлягають проходженню ВЛК;

- Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» про обов`язок пройти повторний медичний огляд до 5 червня 2025 року, не відноситься до законодавства про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а відповідно не вбачаються підстави для застосування ч. З ст. 210 КУпАП, де зазначається: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію;

- оскаржувана постанова була прийнята в день складання протоколу, що фактично позбавило позивача права надати обґрунтовані пояснення, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

16 червня 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_2 виніс постанову №395 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 17 000 грн, за невиконання позивачем обов`язку до 5 червня 2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначеності придатності до військової служби.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повторний медичний огляд ВЛК з метою визначеності придатності до військової служби станом на 16 червня 2025 року не пройшов, за отриманням направлення на проходження ВЛК станом на час розгляду справи не звертався до відповідача як безпосередньо так і через електронний кабінет призовника та резервіста.

З наданих суду копії протоколу №220 та постанови №395 від 16 червня 2025 року вбачається, що позивач власноруч розписався про отримання копії протоколу та копії постанови, будь яких зауважень не зазначено.

Доказів подання клопотання про перенесення розгляду справи позивачем до суду не надано. Обставин позбавлення позивача можливості реалізації ним визначених ст. 268 КУпАП прав судом не встановлено та доказів цього позивачем до суду не надано.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 9, 210, 247, 280, 287 КУпАП, ст.ст. 33, 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. 1 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", п.п. 1, 23 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до "Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною першою статті 210-1 КУпАП встановлено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, було порушення абз. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" від 21 березня 2024 року, громадянин України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено непридатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначеності придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Колегія суддів констатує невиконання позивачем обов`язку проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, встановленого абз. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист".

Таким чином в діях позивача (апелянта) наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Посилання апелянта, що код ЄДРПОУ "09977015", який вказаний на печатці, не належить ІНФОРМАЦІЯ_4 колегія суддів відхиляє, оскільки, відповідно до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України, зазначений код закріплений за відповідачем.

До того ж, ОСОБА_1 в своїй позовній заяві та апеляційній скарзі зазначаючи відомості про ІНФОРМАЦІЯ_3 вказав саме код ЄДРПОУ " НОМЕР_1 ".

Доводи апелянта щодо процесуальних порушень розгляду справи колегія суддів вважає необґрунтованими та зазначає наступне.

З копії протоколу про адміністративне правопорушення №220 та постанови про накладення адміністративного стягнення №395 позивач власноруч розписався про отримання копій, будь яких зауважень не назначено.

Доказів подання клопотання про перенесення розгляду справи позивачем не надано. Обставин позбавлення позивача можливості реалізації ним визначених ст. 268 КУпАП прав не встановлено та доказів цього позивачем не надано.

Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення від 16 червня 2025 року №220, ОСОБА_1 зазначив, що не заперечує проти розгляду справи 16 червня 2025 року о 14:30 (а.с. 12 з.с.).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування постанови №395 від 16 червня 2025 року про накладення адміністративного стягнення.

Інших доводів в спростування правомірності рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить .

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 вересня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.