Справа № 560/5446/25
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5446/25
РІШЕННЯ

іменем України

03 вересня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1. Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 викладену у відповіді на рапорт від 20.03.2025 №801/487/2220/пс старшому солдату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у задоволенні його рапорту від 10.03.2025 про видачу направлення на оперативне лікування до Хмельницької обласної лікарні, після якого направити його на військово-лікарську комісію для визначення стану здоров» я та можливості подальшого проходження військової служби.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати старшому солдату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 направлення на оперативне лікування до Хмельницької обласної лікарні у відповідності до консультаційного висновку спеціаліста від 15.01.2025 про необхідність оперативного лікування, після проведення якого направити на військово-лікарську комісію для визначення стану здоров`я та можливості подальшого проходження військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 отримав ряд захворювань, що підтверджено медичною документацією, долученою до позову. Вказує, що у зв`язку з погіршення стану здоров`я неодноразово звертався до свого безпосереднього командира за наданням направлення на проходження медичного огляду ВЛК, однак таке направлення йому не вручалось та того ж дня він рахується таким, що самовільно полишив територію ВЧ НОМЕР_1 . Протиправний не розгляд рапорту став підставою для звернення позивача до суду.

У поданому відзиві на позов, відповідач зазначив, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 позивач вважається таким, що 29.01.2025 самовільно залишив військову частину шляхом неповернення з лікування на яке був направлений 20.01.2025 та позивачу з 29.01.2025 припинено нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди. Станом на травень 2025 позивач виключений зі списків військової частини. Оскільки на даний час позивач не є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , тому позовні вимоги є безпідставними та позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 10.04.2025 суд відкрив провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 (надалі ВЧ НОМЕР_1 ) отримав ряд захворювань, внаслідок яких проходив реабілітаційне лікування.

На підставі консультаційного висновку спеціаліста від 15.01.2025, лікарем нейрохірургом Хмельницької обласної лікарні і йому рекомендовано оперативне лікування в плановому порядку.

На проведення оперативного лікування він направлений не був, направлення йому ВЧ НОМЕР_1 , не надавалось.

Позивач направив на адресу військової частини НОМЕР_1 рапорт, яким просив направити його на оперативне лікування до Хмельницької обласної лікарні з подальшим направленням для проходження медичного огляду ВЛК .

Відповідач поінформував позивача про відмову у задоволенні рапорту, яка була обґрунтована тим, що відповідно до наказу ВЧ НОМЕР_1 №29 від 29.01.2025 його знято зі всіх видів забезпечення, оскільки він самовільно залишив військову частину із 29.01.2025 не виконує свій конституційний обов`язок.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 позивач вважається таким, що 29.01.2025 самовільно залишив військову частину шляхом неповернення з лікування на яке був направлений 20.01.2025, позивачу з 29.01.2025 припинено нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди.

Станом на травень 2025 позивач виключений зі списків військової частини наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2025 №113 на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.04.2025 №0000546.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у видачі направлення на оперативне лікування до Хмельницької обласної лікарні, після якого направити його на військово-лікарську комісію, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), нормами "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), Дисциплінарним Статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний Статут ЗСУ).

Дисциплінарний Статут ЗСУ визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

У пункті 1 розділу ''Загальні положення'' Статуту ВС ЗСУ визначено, що Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

Відповідно до пункту 12 розділу ''Загальні обов`язки військовослужбовців'' Статуту ВС ЗСУ про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до пунктів 84-85 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи виданню наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2025 №113 слугував факт самовільного залишення позивачем військової частини шляхом неповернення з лікування, на яке був направлений 20.01.2025.

При цьому, до матеріалів справи позивач не долучив жодного доказу, який давав би підстави стверджувати, що залишення місця розташування військової частини було виправдане чи обумовлене поважними причинами, про які командування військової частини було обізнано.

При цьому суд зазначає, що звернення 10.03.2025 до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом було ініційоване позивачем вже в період самовільного залишення військової частини, а тому не може бути підставою для висновку про протиправність дій відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд прийшов до висновку, що доводи позивача не відповідають обставинам справи, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Правові підстави для відшкодування судових витрат у порядку статті 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 03 вересня 2025 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя /підпис/ В.В. Матущак