Справа № 160/1274/25
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/1274/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року

у справі № 160/1274/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області № 88 від 27.09.2024 щодо відмови в призначенні дострокової пенсії позивачу у частині відмови зарахування до страхового стажу, який дає право на пенсію, періоду роботи в російської федерації з 24.07.1998 по 07.12.1998 та періоду навчання з 01.09.1981 по 19.07.1984 згідно диплома НОМЕР_1 від 20.07.1984 на підставі заяви про призначення пенсії від 20.09.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до страхового стажу, який дає право на пенсію, періоди роботи в російської федерації з 24.07.1998 по 07.12.1998 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15.04.1987, та періоди навчання з 01.09.1981 по 19.07.1984 згідно диплома НОМЕР_1 від 20.07.1984.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що по досягненню пенсійного віку, позивач 20 вересня 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення йому дострокової пенсії. За результатом розгляду заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 27.09.2024 за № 88 про відмову в призначенні дострокової пенсії. Пенсійний орган послався на те, що страховий стаж позивача становить 20 років 11 місяців 17 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1981 по 19.07.1984, згідно диплома НОМЕР_1 від 20.07.1984 року, оскільки в російському варіанті некоректно зазначено по батькові; період роботи на території російської федерації з 24.07.1998 по 07.12.1998, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 15.04.1987, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Позивач не погоджується із таким рішенням пенсійного органу та вважає його протиправним.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 88 від 27.09.2024 щодо відмови в призначенні дострокової пенсії позивачу.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу, який дає право на пенсію, періоди роботи в російської федерації з 24.07.1998 по 07.12.1998 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15.04.1987, та періоди навчання з 01.09.1981 по 19.07.1984, згідно диплома НОМЕР_1 від 20.07.1984, позивачу.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 20.09.2024 №1591 про призначення дострокової пенсії за віком згідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, з урахуванням висновків суду в даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію повинен був бути врахований трудовий стаж, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, в тому числі на території російської федерації. Суд зауважив, що навіть у випадку виходу держави-учасниці із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян такої держави не втрачають своєї сили.

Також, суд вказав, що некоректне зазначення по батькові позивача помилково записано персоналом ГПТУ 122 при видачі диплому НОМЕР_1 , за що позивач не несе відповідальність, а факт навчання позивача в ГПТУ 122 підтверджується записом № 01 в трудовій книжці НОМЕР_2 від 15.04.1987.

За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 88 від 27.09.2024 щодо відмови в призначенні дострокової пенсії позивачу.

Разом з тим, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 20.09.2024 №1591 про призначення дострокової пенсії за віком згідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, з урахуванням висновків суду в даній справі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржник вказує, що ним за документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу встановлено, що страховий стаж позивача складає 20 років 11 місяців 17 днів, і пенсійним органом правомірно не зараховано до страхового стажу позивача період навчання в місцевому ПТУ-122 м. Орши Вітебської області Білоруської РСР з 01.09.1981 по 19.07.1984 згідно диплома серії НОМЕР_1 від 20.07.1984, адже в російському варіанті некоректно зазначено по батькові, а запис в трудовій книжці від 15.04.1987 зроблено з помилкою та не містить дати видачі диплому. Крім того, скаржник вважає, що позивачу правомірно не зараховано до страхового стражу період роботи з 24.07.1998 по 07.12.1998 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 15.04.1987, адже з 01.01.2023 росією та з 19.06.2023 Україною припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. З цих підстав, скаржник наполягає, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу є правомірним через відсуніть у позивача необхідного страхового стажу 25 років.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 20.09.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України вДніпропетровській області із заявою №1591 про призначення дострокової пенсії за віком згідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

Заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 88 від 27.09.2024 відмовлено позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком згідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (не менше 25 років).

У вказаному рішенні пенсійного органу зазначено, що за наданими документами, індивідуальними відомостями про застраховану особу загальний страховий стаж позивача складає 20 років 11 місяців 17 днів.

До загального страхового стажу не враховано період навчання в місцевому ПТУ-122 м. Орши Вітебської області Білоруської РСР з 01.09.1981 по 19.07.1984 згідно диплома серії НОМЕР_1 від 20.07.1984, оскільки в російському варіанті некоректно зазначено по батькові; період роботи на території російської федерації з 24.07.1998 по 07.12.1998, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15.04.1987, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу щодо відмови в призначенні дострокової пенсії за віком, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За правилами ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Пунктом 1 Порядку №637 в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

У цій справі судом встановлено, що пенсійний орган відмовив позивачу у призначенні дострокової пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - не менше 25 років.

Спірним є питання правомірності прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області № 88 від 27.09.2024 рішення, яким до загального страхового стажу позивача не враховано:

період навчання в місцевому ПТУ-122 м. Орши Вітебської області Білоруської РСР з 01.09.1981 по 19.07.1984 згідно диплома серії НОМЕР_1 від 20.07.1984, оскільки в російському варіанті некоректно зазначено по батькові;

період роботи на території російської федерації з 24.07.1998 по 07.12.1998, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15.04.1987, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Стосовно періоду роботи позивача на території російської федерації

Як правильно з`ясував суд першої інстанції, період роботи позивача у період з 24.07.1998 року по 07.12.1998 підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 15.04.1987.

Втім, за позицією пенсійного органу до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року, оскільки з 01.01.2023 рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Починаючи з 01.01.2003 пенсії громадянам, які проживали чи працювали на території рф, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд першої інстанції надав належну оцінку таким доводам і дійшов висновку про їх помилковість, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1, 2 ст.4 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається в тому числі та із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

За приписами статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли, в тому числі Україна та російська федерація.

Метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обрахування пенсій здійснюється із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом рф «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, обчислення стажу особи здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась її трудова діяльність. Пільговий стаж, набутий на території однієї з цих держав, визнається іншою державою.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а, від 20.07.2020 у справі № 174/421/17(2-а/174/64/2017) та від 29.03.2023 у справі № 360/4129/20.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13.03.1992 встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Згідно зі ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, кожний її учасник може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію, тоді дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який набрав чинності 23.12.2022 і яким зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», яка набрала чинності 02.12.2022 і якою постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

З приводу застосування вказаної Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Оскільки відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, положення Закону № 2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення постанови Кабінету Міністрів України №1328 - з 02.12.2022.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава учасниця Угоди Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, виконує зобов`язання, взяті згідно цієї Угоди від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не впливає на право позивача на зарахування періодів його роботи до страхового стажу, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Виходячи з наведеного правового регулювання, суд апеляційної скарги погоджується з судом першої інстанції про помилкове посилання пенсійного орану у спірних правовідносинах на припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, оскільки вказані обставини не стосуються періодів роботи позивача під час дії вказаної Угоди, в даному випадку - з 24.07.1998 по 07.12.1998.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсійним органом неправомірно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача вказаного періоду роботи з 24.07.1998 по 07.12.1998.

Стосовно зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1981 по 19.07.1984.

Відповідно до приписів п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно диплому серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 01 вересня 1981 року вступив на навчання до середнього професійно-технічного училища ГПТУ 122 металістів в м. Орша Вітебської області Білоруської ССР, яке закінчено ним 19.07.1984, факт навчання позивача в ГПТУ 122 також підтверджується записом № 01 в трудовій книжці НОМЕР_2 від 15.04.1987.

Підставою не зарахування вказаного періоду до страхового стажу відповідно до рішення про відмову в призначенні дострокової пенсії від 27.09.2024 № 88 стало некоректне зазначення по батькові в російському варіанті диплому серії НОМЕР_1 від 20.07.1984.

Щодо таких доводів, суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у справі докази, в тому числі копію диплома серії НОМЕР_1 від 20.07.1984, складеного білоруською та російською мовою, з`ясував, що зазначення в дипломі прізвища ім`я та по батькові особи, якій цей диплом виданий російською мовою « ОСОБА_2 » не дає підстав для сумнів, що цей диплом виданий саме позивачу ОСОБА_1 , з огляду на зміст диплома білоруською мовою, а також витяг про підсумкові оцінки до диплома (а.с.14).

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що відомості про навчання в ГПТУ 122 металістів в м. Орша Вітебської області Білоруської ССР в період з 01.09.1981 по 19.07.1984 внесені до трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 15.04.1987.

За таких обставин виявлена пенсійним органом «некоректність» не дає підстав для сумнівів щодо правдивості та/або достовірності відомостей про період навчання позивача і не є підставою для не зарахування цього періоду до страхового стажу позивача.

Також, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, пенсійний орган не здійснював ніяких дій згідно ч.3 ст.44 Закону №№1058-IV для підтвердження спірного періоду навчання позивача та не надав доказів, які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу роботи позивача період навчання в місцевому ПТУ-122 м. Орши Вітебської області Білоруської РСР з 01.09.1981 по 19.07.1984, тому пенсійний орган слід зобов`язати зарахувати вказаний період навчання до страхового стажу позивача.

З приводу посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що відповідно до п.2.9 розділу ІІ наведеного вище Порядку № 22-1, документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Києві 14.12.1995, припинила свою дію для України 23.12.2023. Переклад диплома українською мовою не надавався. Документи, що підтверджують вищевказаний період навчання, для розгляду не надавалися.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що наведені відповідачем, вказані вище, обставини не покладались в основу відмови в призначенні позивачу дострокової пенсії згідно рішення від 27.09.2024 № 88, тому судом апеляційної інстанції не приймаються в якості підтвердження правомірності означеного рішення відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області № 88 від 27.09.2024 про відмову у призначенні дострокової пенсії позивачу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у справі № 160/1274/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров