Справа № 177/2858/24
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 177/2858/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Щербака А.А., Шлай А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27.01.2025, (суддя суду першої інстанції Березюк М.В.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в адміністративній справі №177/2858/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

УСТАНОВИВ:

05.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3524578 від 22.11.2024 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП. Представник просив суд закрити провадження по справі за ч.1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту ПП, на користь позивача 605,60 грн у рахунок відшкодування судового збору.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що 22.11.2024 о 10:23 у м. Кривий Ріг на вулиці Чумацький шлях, ел. опора 161, інспектор взводу № 3 роти № 2 батальйону № 2 Патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області, ст. лейтенант Яценко-Аввакумов Г.В. виніс оскаржувану постанову, якою визнав позивача винуватим у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, із застосуванням стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. За змістом оскаржуваної постанови, позивачу ставилося у вину порушення швидкісного режиму, а саме перевищення швидкості руху керованого транспортного засобу в межах населеного пункту більше ніж на 20 км. Позивач із вказаною постановою не погоджується, заперечує факт правопорушення, вказує що працівниками поліції приладом TruCam було зафіксовано швидкість не автомобілю RENAULT KANGOO під його керуванням, а швидкість іншого автомобілю FIAT, що рухався з ним у попутному напрямку. Крім цього, позивач зазначав, що під час вимірювання швидкості поліцейський тримав прилад TruCam у руці, що позивач вважає неприпустимим. Вказував, що такий пристрій мав бути розміщений стаціонарно. Оскаржувану постанову було прийнято без демонстрації йому свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки, не доведено, що лазерний вимірювач швидкості є дозволеним для використання на території України. При цьому в позові позивач вказував, що інспектор пропонував йому ознайомитися з відповідними документами, але він відмовився від такого ознайомлення, при цьому вважав, що все ж обов`язок доказування не був дотриманий поліцейським. Вказував на порушення працівником поліції його права на захист при розгляді справи про адміністративне правопорушення, оскільки він заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для залучення захисника, що було проігноровано, з пропозицією оформити клопотання письмово. Зазначив, що постанова не містить посилання на будь-які докази та технічний засіб, за допомогою якого мало б бути здійснено фіксацію порушення, а сама постанова не може бути єдиним доказом вини у вчиненні правопорушення. Вказував, що розгляд справи було проведено не об`єктивно, працівник поліції при прийнятті постанови не ознайомлювався з доказами, не досліджував їх зміст, порушив вимоги ст. 268 КУпАП, а тому позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та просив її скасувати.

Криворізький районний суд Дніпропетровської області рішенням від 27.01.2025 відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, позивач наголошує, що вимірювальним засобом було здійснено замір швидкості іншого автомобіля, а не автомобіля позивача. На думку позивача вимірювальний пристрій, якій використовували співробітники патрульної поліції був несправним.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись необґрунтованість доводів позивача відповідач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач надав до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій посилається на доводи адміністративного позову та апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.11.2024 року інспектором 3 взводу 2 роти 2 батальйону ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Яценко-Аввакумовим Г.В.,складено постанову серії ЕНА № 3524578 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої, 22.11.2024 о 10:00 год по вул. Чумацький шлях у м. Кривий Ріг, позивач , керуючи автомобілем RENAULT KANGOO з індивідуальним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався в населеному пункті зі швидкістю 74 км/год, тим самим перевищив дозволену швидкість руху на 24 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam 000715, що зафіксовано на БК 475793, 475638 (а.с. 13-16).

Постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Не погодившись з означеною постановою позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в цій справі.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не спростований встановлений відповідачем факт адміністративного правопорушення, відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

А саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, вона містить посилання на покази вимірювання швидкості за допомогою приладу TruCAM серійний номер ТС000715.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КпАП України, відповідачем надано фото, здійснене за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM, на яких зафіксовано, що автомобіль, яким керував позивач (д.н.з НОМЕР_1 ), рухався в населеному пункті зі швидкістю 74 км/год. Тобто, перевищення швидкості руху становить 24 км/год.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Посилання представника позивача на ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», яка на його думку, забороняє використовувати технічні прилади у ручному режимі, суд вважає необгрунтованими, оскільки дана стаття стосується техніки, яка працює в автоматичному режимі, а прилад TruCam II LTI 20/20 за своїми технічними характеристиками може працювати також і в ручному режимі.

Посилання позивача на те, що лазерний вимірювач швидкості, який використовувався відповідачем був несправний, колегія суддів не приймає, адже матеріали справи не містять доказів на користь обґрунтованості такого твердження позивача, натомість відповідачем до суду надано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки на лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI00715, що свідчить про його відповідність технічній документації за діапазоном вимірювання швидкості від 2 км/год та 320 км/год, а також сертифікат відповідності від 09.10.2019.

Посилання позивача на те, що він був позбавлений права користуватися правовою допомогою через те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення не було перенесено на іншу дату, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як видно з відеозапису з місця події та пояснень відповідача, позивач скористався правовою допомогою в телефонному режимі, водночас на пропозицію відповідача письмово подати заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату для отримання відповідного повідомлення про дату розгляду прави, позивач не відреагував.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 в адміністративній справі № 177/2858/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.А. Щербак

суддя А.В. Шлай