Справа № 307/3006/25
Суддя: Бряник М. М.
Дата ухвалення: 2025-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/3006/25
Провадження № 2-а/307/75/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бряник М.М.

секретар судового засідання Скирчук В.Й.,

за участю:

представника позивача, адвоката Рішко П.М.

представника відповідача Фекете Й.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та поновлення строків оскарження постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Рішко Павло Михайлович звернувся в суд з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та поновлення строків оскарження постанови.

В позові зазначає, що постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, №2770 від 31.07.2025р. накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 59 500 грн.

Зазначеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він не виконав розпорядження в.о. голови Тячівської районної державної адміністрації - начальника районної військової адміністрації від 03 квітня 2025 року № M-5 ДСК «Про обсяги призову мобілізаційних ресурсів на території району у квітні 2025 року» та не забезпечив виконання мобілізаційного завдання щодо постачання від Буштинської територіальної громади 25 військовозобов?язаних та однієї одиниці техніки, чим порушив абз. 11 ст. 18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчинено в особливий період, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Представник позивача, вказує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП було здійснено відповідачем без участі позивача. Копію постанови №2770 від 31.07.2025р. було отримано позивачем поштовим відправленням через підприємство поштового зв?язку «Укрпошта» 07 серпня 2025 року під розписку.

Позивач та його представник вважають, що постанова ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення №2770 від 31.07.2025р., якою на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 59 500 грн., винесена всупереч вимогам законодавства, через відсутність у позивача, як голови селищної ради повноважень щодо постачання військовозобов`язаних та транпсортних засобів, а тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Поряд з цим вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглянута без участі позивача, копія постанови відповідача про накладення адміністративного стягнення одразу після її винесення позивачу не вручалася. Копія постанови у справі про адміністративне правопорушення №2770 від 31.07.2025р. була надіслана відповідачем засобами поштового зв?язку 31.07.2025р. та отримана позивачем 07.08.2025р.

Зазначає, що без участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення та без отримання у встановленому порядку копії постанови №2770 від 31.07.2025р. позивач не був обізнаний про притягнення його до адміністративної відповідальності, а відтак, не мав можливості оскаржити постанову у справі про адміністративне правопорушення у встановленому законом порядку шляхом звернення до суду у десятиденний строк, що обчислювався з моменту винесення такої постанови.

У зв`язку з вищезазначеним, просить поновити позивачу ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовом та ухвалити рішення суду, яким визнати протиправною та скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення №2770 від 31.07.2025р., згідно з якою на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 59 500 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити у зв?язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_1 , понесені, у зв?язку з розглядом адміністративної справи судові витрати по сплаті судового збору у сумі 605,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 18.08.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, які беруть участь у справі. Копію даної ухвали надіслано сторонам та запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву та копію відзиву одночасно надіслати позивачеві.

27.08.2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому вказує, що на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 обіймав посаду селищного голови селища Буштино, виконував повноваження Голови Буштинської територіальної громади та очолював виконавчий комітет селищної ради, як керівник органу місцевого самоврядування.

03 квітня 2025 року виконуючий обов?язки голови районної державної адміністрації - начальник районної військової адміністрації видав розпорядження № M-5, яким визначено обсяги призову мобілізаційних ресурсів на території району у квітні 2025 року. Вказане розпорядження отримане Буштинською територіальною громадою 04.04.2025 року про що позивач не заперечує.

У зв?язку з тим, що на переконання відповідача, зазначене розпорядження виконано не було, ІНФОРМАЦІЯ_2 07.07.2025 року направив голові Буштинської територіальної громади повідомлення про виклик для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення на 08.07.2025 року. 08.07.2025 року вих. № 833/02-10 позивач повідомив про неможливість прибуття, посилаючись на проведення у приміщенні селищної ради планової перевірки Управління ДСНС у Закарпатській області. У той же день, 08.07.2025 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 було повторно направлено повідомлення про виклик на 14.07.2025 року. Однак 14.07.2025 року вих. № 971/02-10 позивач знову повідомив про неможливість прибуття, мотивуючи це службовим відрядженням з 14.07.2025 по 17.07.2025 рр. Того ж дня, 14.07.2025 року, йому було направлено нове повідомлення про виклик на 18.07.2025 року. Проте вже 17.07.2025 року вих. № 989/02-10 позивач повідомив про неможливість з?явитися на розгляд справи, цього разу у зв?язку з перебуванням у стані тимчасової непрацездатності.

Представник відповідача вказує, що 28.07.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено чергове повідомлення про виклик на 31.07.2025 року. Однак 30.07.2025 року вих. № 1052/02-10 позивач знову відмовився від явки, пославшись на відрядження у період з 31.07.2025 по 04.08.2025 року. Маючи у своєму розпорядженні підтвердні документи щодо отримання позивачем повідомлення про виклик відповідач, керуючись частиною восьмою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 21 липня 2025 року виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення № 2770, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 59 500 грн.

Наявні в матеріалах справи докази на думку відповідача підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а відтак, відповідач вважає накладення адміністративного стягнення правомірним і не вбачає підстав для скасування постанови.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Рішко П.М. в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача, Фекете Й.Й. в судовому засіданні посилаючись на заперечення викладені у відзиві на позовну заяву просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою по справі про адміністративне правопорушення №2770 від 31.07.2025 року, прийнятої начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 59 500 грн. Вказана постанова не містить відомостей про її отримання особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 286 КУпАП, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Позивач стверджує, що справу про притягнення його до адміністративної відповідальності, начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянув у його відсутності, копію постанови №2770 від 31.07.2025р. ним було отримано поштовим відправленням через підприємство поштового зв?язку «Укрпошта» 07 серпня 2025 року під розписку. На підтвердження цих обставин, надає копію поштового конверту, в якому надійшло адресоване йому ІНФОРМАЦІЯ_3 поштове відправлення за штрих кодовим ідентифікатором №670.

Згідно перевірки стутасу відстеження сформованого 15.08.2025 та наданого позивачем, вказане поштове відправлення прибуло в селище Буштино 05.08.2025.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву подано до суду в понеділок - 15.08.2025 року, тобто в межах десятиденного строку з дня її отримання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що твердження ОСОБА_1 про поважність пропуску ним строку оскарження постанови, заслуговують на увагу, а тому такий строк підлягає поновленню.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо неправомірності оскаржуваної постанови, суд виходить з наступних мотивів та норм права.

Судом встановлено, що предметом позову в даній справі є права та інтереси ОСОБА_1 , що були на його думку, порушені оскаржуваною постановою, які полягають зокрема в тому, що він не має визначених Законом повноважень, які б надавали йому право або ж передбачали обов`язок щодо постачання від Буштинської територіальної громади військовозобов`язаних та техніки, за не поставлення яких його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оборону України" визначено, що оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту також готовності населення і території держави до оборони.

З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій (ч. 8 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, та діє на час розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оборону України", виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі оборонної роботи забезпечують: підготовку громадян до військової служби, а також загальне військове навчання у воєнний час; приписку громадян до призовних дільниць, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; призов громадян на строкову військову службу; направлення громадян на навчальні (або перевірочні) і спеціальні збори; організацію та участь у здійсненні на відповідній території заходів, пов`язаних з мобілізаційною підготовкою, територіальною обороною та цивільним захистом; бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; проведення мобілізації людських, транспортних та інших ресурсів в особливий період; здійснення контролю за використанням і охороною наданих у встановленому порядку для потреб оборони земельних, водних та інших природних ресурсів згідно із законодавством; вирішення згідно із законодавством питань, пов`язаних з наданням частинам, установам, навчальним закладам Збройних Сил України та іншим військовим формуванням, утвореним відповідно до законів України, та правоохоронним органам службових приміщень і житлової площі, інших об`єктів, здійсненням контролю за їх використанням, наданням комунально-побутових та інших послуг; організацію виробництва і поставки військам підприємствами та організаціями, що належать до комунальної власності, замовленої продукції, енергетичних та інших ресурсів; сприяння у підтриманні відповідного режиму в прикордонній смузі та у контрольованих прикордонних районах; проведення заходів щодо військово-патріотичного виховання громадян України; здійснення інших повноважень у галузі оборонної роботи, передбачених законами.

Також, абзацом 11 ст. 18 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що виконавчі органи сільських, селищних рад організовують під час мобілізації в установленому порядку своєчасне оповіщення та прибуття громадян, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, техніки на збірні пункти та у військові частини, виділення будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів і надання послуг Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту відповідно до мобілізаційних планів.

Згідно ч.1 ст. 26 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" відповідальність за організацію мобілізаційної підготовки та стан мобілізаційної готовності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту та підприємств, установ і організацій покладається на відповідних керівників.

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності визначає Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (надалі Порядок).

Пунктом 32 Порядку передбачено, що у разі отримання розпорядження відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх явку на призовні дільниці (пункти попереднього збору), до органів СБУ, Служби зовнішньої розвідки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, визначення призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних (резервістів) виконавчі органи сільських, селищних, міських рад: відбирають картки первинного обліку зазначених у розпорядженні призовників, військовозобов`язаних та резервістів; здійснюють оповіщення зазначених у розпорядженні призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання шляхом вручення під їх особистий підпис у картках первинного обліку повісток (додаток 11, для призовників - додаток 18 до Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 року № 352; у триденний строк письмово повідомляють районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, підрозділам Служби зовнішньої розвідки про результати оповіщення, виконання призовниками, військовозобов`язаними та резервістами вимог законодавства; забезпечують контроль за прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів.

Відповідно до положень п.34 Порядку з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють оповіщення на вимогу районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки і забезпечення їх своєчасного прибуття.

Згідно з п.47 Порядку у разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів (додаток 13) щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів керівники (голови) державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов`язані:

видати наказ (розпорядження) про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, довести його до відома таких осіб під особистий підпис, а у разі виконання такими особами дистанційної, надомної роботи, у період їх тимчасової непрацездатності, перебування у відпустці або у відрядженні - рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення у частині, що стосується їх прибуття до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у визначені строки, та надіслати копію відповідних наказів (розпоряджень) та підтвердну інформацію або документи про здійснення оповіщення у триденний строк до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів;

вручити призовникам, військовозобов`язаним та резервістам повістки про явку за викликом до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу (за наявністю);

письмово повідомити з наданням витягів з наказів (розпоряджень) відповідним районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, відповідним підрозділам розвідувальних органів про осіб з числа призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які тимчасово непрацездатні, перебувають у відпустці або у відрядженні;

забезпечити здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу.

У Додатку 13 до Положення визначено зміст розпорядження, що видається на підставі п. 47 Положення, і в ньому обов`язково має бути зазначено прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що викликаються.

Отже, вказаними нормами передбачений обов`язок органів місцевого самоврядування у разі отримання розпоряджень здійснювати оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та забезпечувати здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до розпорядження в.о. голови Тячівської РДА Тячівської РВА від 03.04.2025р. №M-5 дск, «Про обсяги призову мобілізаційних ресурсів на території району у квітні 2025 року», невиконання якого ставиться у провину позивачу, головам територіальних громад району спільно з ІНФОРМАЦІЯ_3 доручено провести на території району комплекс організаційних та практичних заходів з призову військовозобов?язаних на військову службу під час мобілізації та вилучення техніки національної економіки у квітні 2025 року Буштинській ТГ у кількості 25 осіб та 1 одиниця техніки НЕУ.

Зі змісту вказаного розпорядження вбачається, що таке містить посилання лише про поставку у загальній кількість 25 осіб та в ньому не зазначено, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яких слід поставити.

Судом встановлено, що на виконання вказаного розпорядження в.о. голови Тячівської РДА Тячівської РВА від 03.04.2025р. №M-5 дск, В.о. селищного голови Буштинської селищної ради Лях І. видано розпорядження №59-ОД від 4.04.2025.

Цим розпорядженням визначено, у разі отримання розпорядження від ІНФОРМАЦІЯ_4 відділу по роботі з військовими, ветеранами, військовому обліку та охороні здоров?я Буштинської селищної ради, забезпечити оповіщення військовозобов?язаних та їх прибуття на збірні пункти та призов на підставі розпоряджень та списків, виданих ІНФОРМАЦІЯ_3 , забезпечити відправлення громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, і особливий період, до місць проходження військової служби, визначених ІНФОРМАЦІЯ_3 місць (пунктів) збору, місце дислокації військових частин, щотижнево письмово інформувати районну військову адміністрацію ІНФОРМАЦІЯ_3 про хід виконання заходів призову громадян у розрізі старостинських округів та вжиті заходи щодо вирішення проблемних питань та забезпечення безумовного виконання визначених планових показників з поставки мобілізаційних ресурсів, в обов?язковому порядку направляти до ІНФОРМАЦІЯ_4 громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років з числа тих, хто звернувся із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб щотижнево надавати до ІНФОРМАЦІЯ_4 списки направлених осіб. Також доручено відділу соціального захисту населення Буштинської селищної ради, в обов?язковому порядку направляти до відділу по роботі з військовими, ветеранами, військовому обліку та охороні здоров?я, громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років з числа тих, хто звернувся із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Диспозиція даної частини статті, є бланкетною нормою, не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки.

Серед ознак суті адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, обов`язково повинні бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотримано особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Як встановлено судом, позивача притягнуто саме за те, що він не виконав розпорядження в.о. голови Тячівської РДА, саме щодо постачання наведеної кількості осіб з посиланням на порушення абз. 11 ст. 18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Однак абз. 11 статті 18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХII передбачено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад: здійснюють під час мобілізації в установленому порядку своєчасне оповіщення та забезпечують прибуття громадян, які залучаються до виконання обов?язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою п?ятою статті 22 цього Закону, транспортних засобів та техніки на збірні пункти та у військові частини шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів, виділення будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів і надання послуг Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту відповідно до мобілізаційних планів, а також виконання завдань, визначених Генеральним штабом Збройних Сил України.

Відтак зі змісту положень абз.11 ст. 18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не вбачається покладення на виконачі органи селищних рад такого обов`язку, як забезпечення постачання осіб та техніки, а тільки їх прибуття. Такого обов`язку не передбачено також і іншими нормативно правовими актами.

Зокрема частиною 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно із частиною 1 статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 3-1 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі оборонної роботи, зокрема такі делеговані повноваження: здійснення під час мобілізації своєчасного оповіщення і забезпечення прибуття громадян, які залучаються до виконання обов?язку щодо мобілізації, транспортних засобів та техніки на збірні пункти та у військові частини у порядку, визначеному Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів.

Повноваження сільських, селищних, міських голів визначені частиною 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», серед яких не визначено повноважень за невиконання , яких притягнуто до адміністративної відповідальності позивача.

Згідно з пунктами 21, 22 Положення керівники підприємств, установ та організацій забезпечують доставку і передачу військовим формуванням в установлені строки у визначених пунктах передачі транспортних засобів і техніки у технічно справному стані з відповідними реєстраційними документами та документами, що засвідчують їх технічний стан, а також укомплектованих запасними частинами, шанцевим інструментом і заправним інвентарем, відповідно вимогам, визначеним у додатку 2.

Доставка транспортних засобів і техніки до пунктів передачі, проведення підготовчих заходів для встановлення на них обладнання, дообладнання згідно з комплектацією, встановленою заводом-виробником, здійснюються силами і засобами підприємств, установ та організацій.

Тобто, зазначеними положеннями законодавства чітко визначено, що обов?язок забезпечення доставки транспортних засобів і техніки покладається на керівників підприємств, установ та організації, які мають у власності та/або здійснюють експлуатацію транспортних засобів.

Такий обов?язок законодавством не покладається на позивача як селищного голову та керівника виконавчого комітету Буштинської селищної ради.

Відтак, доводи строни позивача про те, що ані Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», ані іншими нормативними актами, не передбачено повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, чи сільських, селищних, міських голів здійснювати постачання військовозобов?язаних та техніки, заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Оскаржувана постанова містить відомості про те, що було вчинене адміністративне правопорушення, також посилань на нормативно-правовий акт, який порушив позивач. При цьому, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Беручи до уваги вищенаведене та те, що у оскаржуваній постанові обов`язок вчинення дій, яких не виконав позивач не передбачено нормативно правовим актом, порушення якого інкриміновано останньому, суд приходить до висновку, про відсутність доказів порушення позивачем вимог абз. 11 ст. 18 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а відтак в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанова за таких обставин підлягає скасуванню, оскільки вона винесена без достатніх доказів, а позовна заява в цій частині підлягає задоволенню.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного та виходячи із встановлених обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення №2770 від 31.07.2025 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 59 500 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне.

В судовому засіданні встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази розміру судових витрат у відповідності до положень ч.3 ст. 134 КАС України, що зумовлює неможливість обрахунку таких витрат та їх співмірності, а відтак у задоволені вимог у цій частині, слід відмовити.

Разом з цим, понесення позивачем судових витрат у частині сплаченого судувого збору під час подання позову, підтверджені належними та допустими доказами, а відтак у цій частині вимоги позивача підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст.9, 210, 245, 247, 251, 252, 255, 256, 280, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5-11, 13-15, 72-79, 90, 268-271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк оскарження постанови від 31.07.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Постанову № 2770 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 31 липня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 59 500 грн. 00 коп. скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

У задоволенні вимог про стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_1 витрат за надання правничої допомоги в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. - відмовити.

Копії рішення суду негайно вручити особам, які брали участь у справі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 .

Головуючий М.М.Бряник