Справа № 600/1047/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/1047/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15 листопада 2024 року №62 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу періоди роботи з 01 січня 2008 року по 30 вересня 2008 року та здійснити перерахунок пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07 листопада 2024 року з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову позивач посилалась на протиправність висновків відповідачів про відсутність підстав для перерахунку її пенсії. Так, позивач вважає, що оскільки нею взято добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування відповідно до статті 12 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та сплачено страхові внески за період з січня по вересень 2008 року і, фактично, набуто таким чином страховий стаж за вказаний період, то вона має право на перерахунок її пенсії у зв`язку із набуттям страхового стажу, необхідного для призначення пенсії у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який для жінок становить 30 років.

Ухвалою суду від 12 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзивів на позовну заяву; витребувано докази у відповідачів.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що пенсія позивачу була призначена до 01 жовтня 2011 року (до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»), і крім цього після призначення пенсії позивач не працювала, а набула стаж через укладення договору про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Зазначені обставини, на думку представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, свідчать про відсутність підстав для зарахування позивачу до страхового стажу періоди з 01 січня 2008 року по 30 вересня 2008 року та проведення перерахунку пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області також не погодилось із заявленим позовом. У поданому до суду відзиві зазначено про те, що положення законодавства, з урахуванням яких позивач бажає провести перерахунок її пенсії, на неї не поширюються з тих підстав, що пенсію їй було призначено до 01 жовтня 2011 року, і крім цього проведення перерахунку пенсії для зарахування періоду, за який сплачено єдиний внесок на умовах договору добровільної участі, можливо за умови набуття страхового стажу у зв`язку із перебуванням у трудових відносинах та сплати роботодавцем за час роботи страхових внесків за особу. Оскільки після укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування позивач не працювала, то, відповідно, вона не має права на перерахунок пенсії частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було призначено пенсію починаючи з 27 квітня 2006 року відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

30 вересня 2024 року позивач уклала договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску).

Згідно з указаним договором ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити одноразово єдиний внесок у сумі не менше мінімального розміру страхового внеску за кожен місяць. Загальна сума єдиного внеску за період з січня по вересень 2008 року становить 31680,00 грн. Сплата зазначеної суми надає ОСОБА_1 право на зарахування страхового стажу при призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

02 жовтня 2024 року позивачем сплачено суму єдиного страхового внеску у розмірі 31680,00 грн у зв`язку з добровільною участю у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією.

Як вбачається з Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, до страхового стажу позивача зараховано період з січня по вересня 2008 року у зв`язку з укладеним 30 вересня 2024 року договором про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

07 листопада 2024 року позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку із набуттям необхідного страхового стажу, яка за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Вказане не заперечується учасниками справи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15 листопада 2024 року №62 позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії з тих підстав, що положення частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не поширюються на осіб, яким пенсія призначена до 01 жовтня 2011 року, та яким відповідно до пункту 4-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється при наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу. Оскільки пенсію було призначено ОСОБА_1 до 01 жовтня 2011 року, то вона не має права на перерахунок пенсії.

Не погоджуючись з указаним рішенням, позивач у січні 2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою, в якій просила повторно розглянути питання про перерахунок пенсії із врахуванням страхового стажу за період з січня по вересень 2008 року.

Листом від 29 січня 2025 року №319-158/Я-17/8-2400/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача про відсутність у неї права на перерахунок пенсії, оскільки з огляду на те, що пенсію їй було призначено до 01 жовтня 2011 року (тобто то до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»), на неї не поширюються положення частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім цього вказано, що проведення перерахунку пенсії для зарахування періоду, за яких сплачено єдиний внесок на умовах договору добровільної участі, можливо за умови набуття страхового стажу у зв`язку із перебуванням у трудових відносинах та сплати роботодавцем за час роботи страхових внесків за особу. Натомість після призначення пенсії позивач не працювала, що додатково не надає їй право на перерахунок пенсії на підставі заяви, поданої у листопаді 2024 року.

За таких обставин позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З матеріалів справи вбачається, що звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом фактично обумовлене її незгодою з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15 листопада 2024 року №62, яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії.

Приймаючи оскаржуване рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області посилалось на те, що на позивача не поширюються положення статті 28 та частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки пенсія була призначена їй до 01 жовтня 2011 року дати набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 зазначеного Закону пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №1058-IV особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, а також в аспірантурі та докторантурі, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Питання добровільної сплати єдиного внеску врегульовані статтею 10 Закону №2464-VI.

Так, згідно з указаною статтею платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є, зокрема, особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому частини першої цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату) (частина друга статті 10 Закону №2464-VI).

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону №2464-VI особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до податкового органу за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, податковим органом в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону №2464-VI договором про добровільну участь може бути передбачена одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року). Сума сплаченого єдиного внеску за кожен місяць такого періоду не може бути меншою за мінімальний страховий внесок на дату укладення договору, помножений на коефіцієнт 2. В усіх випадках ця сума не може бути більшою за суму єдиного внеску, обчисленого виходячи з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої на дату укладення договору. Одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, передбачена цією частиною, може бути здійснена за окремим договором, укладеним у порядку, передбаченому частинами першою, третьою та четвертою цієї статті.

Частиною четвертою статті 10 Закону №2464-VI передбачено, що договір про добровільну участь набирає чинності з дня його підписання.

Згідно з частиною третьою статті 15 Закону №1058-IV страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду, а особи, визначені частиною першою статті 12 цього Закону, - з дня набрання чинності договором про їх добровільну участь.

Абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Абзацом першим частини третьої статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно абзаців 1, 2 частини першої статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Абзацом 1 частини третьої статті 28 Закону №1058-IV встановлено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

При визначенні мінімального розміру пенсії за віком та збільшенні мінімальної пенсії за віком, передбачених абзацами першим і другим частини першої, частинами другою і третьою цієї статті, до страхового стажу не враховується період, за який проведено одноразову сплату єдиного внеску відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Питання перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано, зокрема, стята 42 цього Закону.

Так, відповідно до абзаців 1, 4, 7 частини четвертої названої статті у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Дія цієї частини не поширюється на пенсіонерів, яким призначено пенсію за вислугу років на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення», та які не досягли віку, встановленого статтею 26 цього Закону.

Отже, зазначеними вище нормами законодавства передбачається право пенсіонера на перерахунок його пенсії у разі набуття ним стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (тривалість такого стажу законом визначена для чоловіків 35 років, для жінок 30 років).

Разом з цим статтею 42 Закону №1058-IV визначено й іншу умову для перерахунку пенсії у разі набуття пенсіонером необхідного страхового стажу особа, якій раніше вже було призначено пенсію, продовжувала працювати, тобто перебувала у трудових відносинах з підприємством, установою, організацією, або ж з фізичною особою-підприємцем, яка використовує найману працю.

Суд звертає увагу на те, що пунктом 4-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачається, що для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії: мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу; збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Вказаним пунктом передбачається зменшення тривалості страхового стажу для призначення виплати пенсії у розмірі, визначеному абзацом першим частини першої статті 28 Закону №1058-IV, за умови, що пенсія таким особам уже підлягала перерахунку після набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу, набутого після призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Натомість у разі, якщо пенсія була призначена особі до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» і в подальшому перерахунок пенсії не здійснювався, то такі особи не мають права на зменшення їм тривалості страхового стажу для розрахунку пенсії у розмірі, визначеному статтею 28 Закону №1058-IV, та, відповідно, на проведення перерахунку їх пенсій в порядку, визначеному статтею 42 цього ж Закону.

Суд звертає увагу на те, що Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» набрав чинності 01 жовтня 2011 року.

Як свідчать встановлені у цій справі обставини, пенсія позивачу була призначена 27 квітня 2006 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідачів про те, що у даних спірних відносинах на позивача не поширюються положення частини четвертої статті 42 Закону №1058-IV і вона не має права на перерахунок пенсії на підставі положень цієї статті з тих підстав, що пенсія була призначення їй до дати набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Крім цього, право пенсіонера на перерахунок його пенсії у разі набуття ним стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обумовлене необхідністю перебування його у трудових відносинах.

Натомість у даному випадку позивач після призначення їй пенсії не працювала (жодних належних доказів позивачем відносно зазначених обставин не надано), а укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування не свідчить про перебування позивача у трудових відносинах.

Отже, враховуючи те, що пенсію позивачу було призначено до 01 жовтня 2011 року (дата набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»), і після призначення пенсії позивач не працювала, то суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для перерахунку її пенсії з урахуванням страхового стажу за період з січня 2008 року по вересень 2008 року відповідно до частини четвертої статті 42 Закону №1058-IV.

Відтак, суд вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає вимогам законодавства. Тому позов задоволенню не підлягає.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів наявність правових підстав для задоволення позову.

Водночас відповідачами доведено законність оскаржуваного рішення та, відповідно, безпідставність заявлених у цьому позові вимог.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 02 вересня 2025 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідачі - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (Площа Центральна, 3, м. Чернівці, ); Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, ).

Суддя О.П. Лелюк