Справа № 420/1965/24
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 вересня 2025 року

м. Київ

справа №420/1965/24

адміністративне провадження № К/990/33216/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Білак М. В., Єресько Л. О., перевіривши касаційну скаргу Комарової Ганни Олексіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі №420/1965/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу ГУ НП в Одеській області від 22 грудня 2023 року №3234 в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Одеській області від 02 січня 2024 року №6о/с про звільнення з органів Національної поліції;

- поновити його на посаді інспектора сектору контролю за обігом зброї Березівського РВП ГУ НП в Одеській області з 03 січня 2024 року;

- стягнути з ГУ НП в Одеській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- допустити до негайного виконання судового рішення в частині його поновлення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2025 року, відмовлено у задоволенні позову .

Не погодившись з оскаржуваними судовими рішеннями, представник позивача звернулася до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою.

У зв`язку з перебуванням у відпустці головуючого судді Соколова В.М. у період 25 по 29 серпня 2025 року (наказ від 25 серпня 2025 року №2823/0/6-25), питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою вирішується в перший день після виходу судді з відпустки.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

У поданій касаційній скарзі підставою для перегляду оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій скаржником визначено пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, із посиланням на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17, від 07 липня 2022 року у справі №460/5545/20, від 19 вересня 2022 року у справі № 280/8987/20, від 15 жовтня 2024 у справі №537/1348/22.

Також у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує, що суд встановив обставини. Що мають істотне значення на підставі недопустимих доказів.

Верховний Суд звертає увагу, що вирішуючи спір та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування приписів положень пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з займаної посади у зв`язку із учиненням ним дисциплінарного проступку, сформованому, зокрема, у справі №520/10268/19.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №520/10268/19 висловив правову позицію про те, що позивач, всупереч пункту 2.5 ПДР України, відмовився від виконання законних вимог поліцейського стосовно проходження огляду на стан сп`яніння, що, безсумнівно, принижує високе звання поліцейського, яке мав скаржник, викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості його як поліцейського.

Верховний Суд зауважив, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача зазначені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги стосовно необхідності з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час і бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Суд зазначив, що вчинки, які дискредитують працівників поліції та, власне, органи Національної поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Отже, дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що власне і підриває довіру та авторитет органів Національної поліції і її працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Окреслюючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник зазначає про те, що судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17, від 07 липня 2022 року у справі №460/5545/20, від 19 вересня 2022 року у справі № 280/8987/20, від 15 жовтня 2024 у справі №537/1348/22.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Зокрема, у справі № 686/11314/17 предметом оскарження є дії інспектора роти № 1 батальйону УПП в м. Хмельницькому ДПП старшого лейтенанта поліції Конар С.М. щодо складання постанови серія АР №418641 від 07 червня 2017 року про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн за порушення частини першої статті 126 КУпАП.

Зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у справі №460/5545/20, скаржник наводить рішення Верховного Суду, які вирішені не на користь позивача, що є в даному випадку суперечливим та взаємовиключним.

У справі № 280/8987/20 предметом спору є рішення відповідача від 06 листопада 2020 року, яким скасовано рішення ГУМВС України в Харківській області від 18 квітня 2007 року про набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України від 18 січня 2001 року «Про громадянство України».

У справі №537/1348/22 судами встановлено, що позивача було звільнено на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Отже, зазначені скаржником постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин, а тому посилання заявника касаційної скарги, що судом апеляційної інстанції було прийнято рішення у цій справі без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, є необґрунтованими.

З огляду на це Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 4 частини другої статті 353 КАС України скаржник зазначає, що суд встановив обставини, що мають істотне значення на підставі недопустимих доказів.

Водночас, згідно з приписами частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Указаним положенням установлено пряму заборону при розгляді та вирішенні адміністративної справи для суду брати до уваги докази з порушенням законної процедури їх одержання (нелегітимні докази, включаючи сфальсифіковані) як під час розгляду клопотання про долучення доказу до справи, так і в межах судового розгляду.

Слід зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено доказ, який скаржник вважає недопустимим, обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, тобто такими, що одержані з порушенням законної процедури.

Окрім цього, надання неправильної оцінки наявним у матеріалах справах доказам не є тотожним встановленню судом обставин на підставі недопустимого доказу.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Аналізуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд дійшов до висновку, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у справі №420/1965/24 відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до правового висновку Верховного Суду. Водночас постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку відсутня. Своєю чергою, колегія суддів Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

За такого правового регулювання й обставин справи у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комарової Ганни Олексіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі №420/1965/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення коштів.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді М. В. Білак

Л. О. Єресько