Справа № 467/949/25
Суддя: Явіца І. В.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 467/949/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Рожкової Т.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з с-щі Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, винесеного сторонами на розгляд суду

11 липня 2025 року позивач, не погодившись із його притягненням до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, подав до Арбузинського районного суду Миколаївської області адміністративний позов, у якому просив скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн., винесену 03 липня 2025 року поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Бандурко Р.В.

Одночасно позивач просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Представник відповідача, у свою чергу, у клопотанні, яке було отримане судом 28 липня 2025 року, просила закрити провадження у справі, посилаючись, зокрема, на те, що оскаржувана позивачем постанова, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, скасована рішенням начальника Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 16 липня 2025 року.

Позиція сторін

Позивач в судовому засіданні не заперечував проти закриття провадження у справі проте, просив вирішити питання про стягнення на його користь судових витрат, як то, судового збору та витрат на правову допомогу.

При цьому, при визначенні розміру витрат на правову допомогу, що має бути стягнута із відповідача на його користь, поклався на розсуд суду.

Відповідач свого представника до суду не направив, хоча про дату, час і місце цього судового засідання був сповіщений належно, причин такого не повідомив, заяв і клопотань, у тому числі й про проведення судового засідання в режимі відеоконференції , не направляв.

Звідси, суд не вбачав підстав для відкладення розгляду справи, які передбачені п.п.1-5 ч.2 ст.205 КАС України, натомість, з урахуванням думки позивача, прийняв рішення про розгляд справи за відсутності представника відповідача на підставі п.1 ч.3 ст.205 цього ж Кодексу.

Водночас, суд відмічає, що позиція відповідача стосовно вимог позивача, у тому числі й щодо судових витрат, викладена ним у відзиві, який був отриманий судом 28 липня 2025 року і долучений до матеріалів справи.

Мотиви суду стосовно наявності/відсутності підстав для закриття провадження у справі і застосоване ним право при вирішенні цього питання

Суд установив, що 03 липня 2025 року поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Бандурко Р.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5131063, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Не погодившись із таким, позивач 11 липня 2025 року подав до суду адміністративний позов, яким просив постанову суб`єкта владних повноважень скасувати через недотримання останнім процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2025 року.

Матеріали справи містять у собі інформацію, що позивач заявою від 08 липня 2025 року звернувся до УПП в Миколаївській області щодо перевірки обставин притягнення його до адміністративної відповідальності постановою від 03липня 2025 року.

За наслідками такої перевірки начальник УПП в Миколаївській області рішенням від 16 липня 2025 року скасував оскаржувану постанову ЕНА №5131063 від 03 липня 2025 року із закриттям провадження у справі.

Тому вирішуючи питання щодо можливості закриття провадження у справі, суд спирався на слідуюче.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 8 частини першої статті 238 КАС встановлено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що в разі встановлення під час розгляду справи, що відповідач - суб`єкт владних повноважень виправив порушення, які оскаржує позивач, суд має вирішити питання щодо можливості закриття провадження у справі. Визначальною умовою для цього є повне відновлення законних прав (інтересів) позивача внаслідок такого виправлення.

Інакше кажучи, закриття провадження у справі із зазначеної підстави можливе за сукупності таких фактів:

1) оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень;

2) повинні бути підстави стверджувати, що внаслідок самостійного виправлення суб`єктом владних повноважень допущених порушень відбулося повне відновлення законних прав та інтересів позивача.

У цьому контексті суд установив, що відповідач здійснив перевірку обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП; в ході цієї перевірки установив допущені його посадовою особою порушення вимог закону, зокрема, у частині недотримання обов`язку щодо доказів у їх розумінні згідно із ст. 251 КУпАП; оскаржуване позивачем рішення відповідач самостійно визнав протиправним і скасував його із закриттям провадження у справі.

Тим самим, суд вважає, що відповідач суб`єкт владних повноважень самостійно виправив допущені ним порушення.

Крім цього, суд переконаний, що внаслідок такого має місце повне відновлення прав та інтересів позивача, оскільки останній не несе тягар відповідальності у виді сплати штрафу, не піддається адміністративному стягненню з відповідними наслідками, принаймні, у частині ймовірної кваліфікації за ознакою повторності.

Отже, суд установив одночасно сукупність обох обставин, за яких він має змогу застосувати положення п.8 ч.1 ст. 238 КАС України і закрити провадження у цій справі.

Тому відповідне клопотання представника відповідача підлягає до задоволення судом.

Щодо питання розподілу судових витрат

Стосовно судового збору

Згідно ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонамисудових витрат, повернення судового зборуз бюджету.

Щодо питання повернення позивачу сплаченого ним судового збору, то суд виходить із такого.

Відповідно до п 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У цій справі позивач від позову не відмовлявся, а провадження у ній підлягає закриттю внаслідок власних дій відповідача, спрямованих на усунення допущених порушень.

А ураховуючи, що позивач при зверненні із позовом оплатив розгляд справи судовим збором у розмірі 650,00 грн., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією від 10 липня 2025 року, і одночасно заявив про його повернення у разі, якщо провадження буде закрите, то суд приймає рішення про повернення позивачу судового збору у розмірі 650,00 грн. з державного бюджету в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Мотиви суду при розподілі витрат на правничу допомогу

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонамиразом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноваженьна правничу допомогу адвоката.

У цій справі позивач подав докази того, що за надану йому правничу допомогу, пов`язану із зверненням до суду, він сплатив адвокату 5 000,00 грн. (акт виконаних робіт від 09 липня 2025 року та квитанція до прибуткового касового ордеру від 09 липня 2025 року).

Відповідач через свого представника вважав витрати на правничу допомогу такими, що взагалі не підлягають стягненню із нього на користь позивача.

Проте, суд не може погодитись із такою позицією відповідача.

Тому вирішуючи питання розподілу витрат на правову допомогу, суд керувався такими нормами.

За правилом ч.4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Згідно ч. 6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд же, з огляду на позицію відповідача, висловлену ним у відзиві щодо витрат на правничу допомогу, розцінює її як незгоду із розміром них витрат.

Звідси суд переходить до оцінки співмірності витрат на правову допомогу відповідно до ч.5 ст. 134 КАС України і зазначає про таке:

1) дана категорія справ не є занадто складною і не потребує аналізу значного обсягу нормативно правових актів та/або доказів, у тому числі й збирання доказів;

2) стосовно часу, витраченого адвокатом на складання позовної заяви, то суд відмічає, що остання не містить у собі детального викладу обставин щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності та/або детального опису порушеної відповідачем процедури; складання позовної заяви потребувало аналізу лише одного доказу, як то, оскаржуваної постанови, однак, такий аналіз у ній фактично відсутній.

Звідси, суд не може погодитись із співмірністю витраченого часу у 4 години на складання позовної заяви.

3) у той час, як адвокат у цій справі надавав послуги виключно із складання позовної заяви і не надавав послуг, скажімо, пов`язаних із здійсненням запитів до відповідача та/або інших органів, представництвом інтересів в суді.

4) при цьому цей позов не містить у собі матеріальних вимог, тому суд не аналізує його ціну на предмет співмірності із його ціною.

Отже, враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для сторін, суд дійшов висновку, що заявлені витрати є необґрунтованими та не співмірними із складністю цієї справи.

У постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 Верховний Суд вказав на те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд вважає, що сума компенсації витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в 5000,00 грн., не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого часу на ці послуги, з урахуванням того, що позовна заява фактично є цитуванням норм права і судової практики, притаманної для регулювання таких правових відносин, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на те, що справа є незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат підлягає відшкодуванню в сумі 1000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Стосовно доводів відповідача у частині відшкодування витрат на правничу допомогу, то суд вказує таке.

Зокрема, представник відповідача заперечувала проти задоволення вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, зазначаючи, що оскаржувана позивачем постанова у цій справі скасована відповідачем до подання позову, у зв`язку із чим відсутні підстави вважати дії відповідача незаконними чи такими, що призвели до необхідності залучення правничої допомоги.

При цьому, представник позивача посилається на норми ч. 1, 8 ст. 139 КАС України, зазначаючи про те, що судові витрати (зокрема витрати на правничу допомогу) покладаються на сторону, яка процесуально програла спір та судові витрати залишаються за позивачем, оскільки суб`єкт владних повноважень не дає приводу для подальшого розгляду справи.

Суд зазначає, що ч. 1 та 8 ст. ст. 139 КАС України не містять у собі такого формулювання, як його зазначає представник відповідача.

З огляду й на те, що позивач не програв «процесуально спір», тим більше, що його взагалі не можна програти «процесуально».

Крім того, вказані доводи представника відповідача спростовуються доданими до відзиву доказами, із яких вбачається, що відповідач почав перевірку законності винесення оскаржуваної позивачем постанови в день подання позивачем адміністративного позову до суду, а саме з 11 липня 2025 року.

А відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Позивач, очікуючи прийняття рішення відповідача за його скаргою, яке фактично прийнято лише 16 липня 2025 року, у разі відмови у її задоволенні, фактично був би позбавлений права оскарження постанови в судовому порядку, оскільки на час прийняття відповідачем рішення строки звернення до суду уже б сплили, а звернення зі скаргою на неправомірні дії відповідача не є підставою для зупинення або поновлення процесуальних строків.

Ураховуючи й те, що позивач має право обирати будь який спосіб відновлення свого права, що не заборонений законом.

А так само й звернення позивача до компетентного органу не нівелює його права на звернення до суду із цього самого питання.

Таким чином, позивач, за відсутності у нього інформації про результати розгляду скарги зі сторони відповідача, враховуючи стислі строки звернення до суду з адміністративним позовом у вказаній категорії справ, був змушений звернутись до суду для захисту його порушених прав, в зв`язку з чим поніс витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, витрати позивача на правову допомогу були зумовлені діями відповідача, з огляду й на те, що відповідач відновив права позивача вже після пред`явлення останній позову. Тобто, вже після фактичного здійснення витрат на правову допомогу.

Суд, окрім цього, відхиляє можливість застосування у цій справі висновку Верховного суду, на який посилається представник відповідача, так як Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Висновки

За такого, суд висновує, що провадження у цій справі підлягає закриттю паралельно із поверненням позивачу судового збору та із стягненням витрат на правову допомогу, однак, лише у розмірі 1000,00 грн. з мотивів, що викладені ним вище.

З цих підстав, керуючись ст.ст. 17, 132, 134, 139, 238, 241- 243, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення закрити.

У задоволенні клопотання представника відповідача у частині стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча ) грн. 00 коп.

Клопотання позивача про повернення судового збору задовольнити.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з державного бюджету судовий збір у розмірі 650 (шістсот п`ятдесят) грн., 00 коп., сплачений згідно платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» № 1.209497815.1 від 10 липня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання) в порядку, визначеному ст. 293-296 КАС України.

Суддя Ірина Явіца