Справа № 460/9913/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/9913/24 пров. № А/857/15400/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довга О.І.

Запотічний І.І.

секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Дорошенко Н.О.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Рівне 05 березня 2025 року о 14 год 55 хв, повний текст складено 18 березня 2025 року у справі №460/9913/24 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області, Головного управління ДПС у Чернівецький області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

30.08.2024 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, Головного управління ДПС у Чернівецький області (далі-Управління), просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 11409/ від 01.08.2024.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час фактичної перевірки контролюючий орган правильно встановив вчинене позивачем порушення та надав йому правильну правову кваліфікацію. Суд першої інстанції зазначив, що контролюючий орган при розрахунку спірної штрафної санкції щодо позивача правомірно застосував штрафну санкцію в розмірі 25% від суми 194,00 грн (перше вчинене порушення, виявлене під час фактичної перевірки ) та в розмірі 50% від суми 699 613,70 грн (кожне наступне вчинене порушення, виявлене під час фактичної перевірки, при співставленні інформації з СОД РРО та з виписок банку по рахунку позивача).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року та позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у спірному наказі Головного управління ДПС у Чернівецькій області №988-п від 24.06.2024 про проведення фактичної перевірки відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилань на норми, що їх регулюють (юридичні підстави). Скаржник вказує, що в наказі зазначено кілька самостійних підстав для проведення перевірки, з огляду на що у позивача відсутня можливість зрозуміти, яка саме причина зумовила проведення перевірки за пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України. Скаржник зазначає, що зі змісту наказу не вбачається, яку саме інформацію про порушення платником податків тих вимог законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки, отримано ГУ ДПС у Чернівецькій області, що стала у подальшому підставою для прийняття наказу на проведення фактичної перевірки. Покликаючись до правової позиції, сформульованої Верховним Судом у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18 скаржник вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийняте за наслідками незаконної та безпідставної фактичної перевірки, отже є протиправним та підлягає скасуванню, з огляду на те, що зміст наказу про її проведення не відповідає вимогам, встановленим законом.

В судовому засіданні представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, позивач та Головне управління ДПС у Чернівецький області повноважних представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомлення про розгляд справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 28.05.2022 зареєстрований як фізична особа-підприємець, з 30.05.2022 перебуває на обліку як платник податків в Головному управлінні ДПС у Рівненській області.

Наказом Головного управління ДПС у Чернівецькій області № 988-п від 24.06.2024 «Про проведення фактичної перевірки», керуючись ст. 19-1, п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.3, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80, пп. 69.2, 69.27 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, наказано: провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , з 24.06.2024 тривалістю 10 діб.

Перевірку наказано провести за період діяльності, з врахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України по дату завершення перевірки з питань здійснення контролю за дотриманням порядку проведення розрахункових операцій, готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів, неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками, дотримання роботодавцем законодавства з питань укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, наявності ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню (а.с.50).

Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області на підставі наказу № 988-п від 24.06.2024 видані направлення на перевірку від 24.06.2024 № 1783 та № 1784.

Копію наказу від 24.06.2024 № 988-п вручено, а також пред`явлено направлення від 24.06.2024 № 1783, 1784 ОСОБА_2 адміністратору 25.06.2024 о 15:21, що стверджується підписом представника платника податків (а.с.51,52).

Результати перевірки оформлені Актом (довідкою) фактичної перевірки від 03.07.2024, номер реєстрації в органі ДПС від 04.07.2024 № 7354/Ж5/24-13-07-04/ / НОМЕР_1 (а.с.53-56), відповідно до якого перевірку проведено з 25.06.2024 по 03.07.2024.

При перевірці кафе за адресою АДРЕСА_1 , встановлено незастосування ПРРО, а також невидачу розрахункового документа при замовлені рола « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за ціною 194,0 грн.

Крім того, в процесі перевірки інспекторам на письмовий запит надана виписка з банку на рахунку за період з 01.10.2023 по 25.06.2024. Порівнявши інформацію по поточному рахунку ФОП ОСОБА_1 та з наявною інформацією СПД РРО (баз даних) встановлено непроведення через ПРРО (ф. № ) безготівкових коштів за (надані послуги) реалізацію товарів на загальну суму 699 613,70 грн.

Перевіркою встановлено порушення п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Порушення вчинено за період з 06.10.2023 по 25.06.2024.

ОСОБА_2 , адміністратор кафе, що перевірялося, від підпису та отримання акта перевірки відмовилася.

Не погодившись із висновком, викладеним в Акті перевірки, відповідно до п. 86.7 Податкового кодексу України, позивачем подані заперечення (вих. № 18128/6 від 16.07.2024).

За результатами розгляду заперечення постійно діюча комісія з розгляду спірних питань Головного управління ДПС у Чернівецькій області вирішила висновки акта фактичної перевірки №7354/ж5/24-13-07-04/ НОМЕР_1 від 03.07.2024 вважати правомірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства, а заперечення ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення.

На підставі висновків акта фактичної перевірки №7354/ж5/24-13-07-05/ НОМЕР_1 від 03.07.2024, який Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області скеровано до Головного управління ДПС у Рівненській області листом від 05.07.2024№607/7/24-13-07-04, останнім прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.08.2024 №11409/, згідно з яким за порушення п.1, 2 ст.3 Закону України від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на підставі п.15 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону №265 до ФОП ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції на загальну суму 349855,35, грн., а саме: - 48,50 грн. (194,00 грн.*25% вартості проданих з порушенням, встановленим цим пунктом, товарів (робіт, послуг) за порушення вчинене вперше); - 349806,85 грн. (699613,7 грн. х 50%) за кожне наступне вчинене порушення (кожний наступний факт непроведення розрахункової операції через РРО /ПРРО та без видачі відповідного розрахункового документа).

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 01.08.2024 №11409/ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до положень статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, апеляційну скаргу позивачем мотивовано тим, що наказ Головного управління ДПС у Чернівецькій області № 988-п від 24.06.2024 про проведення фактичної перевірки містить низку порушень, а тому контролюючий орган не мав законних фактичних підстав для проведення такої.

Суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги безпідставними з огляду на таке.

Порядок проведення фактичних перевірок унормовано статтею 80 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі ПК України).

Відповідно до підпунктами 80.2.3, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування;

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Відповідно до абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

У судовій практиці прийнято розрізняти юридичну підставу, як елемент підстави для проведення перевірки, та фактичну підставу, яка розкриває сукупність обставин, що характеризують (зумовлюють) юридичну підставу. Відображенням юридичної підстави є наведення у наказі податкового органу відповідної норми ПК України, яка надає право для проведення перевірки. Відображенням фактичної підстави вважається наведення конкретних обставин (фактів), існування яких вказує на наявність юридичної підстави.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 28 травня 2024 року у справі № 280/1431/23 виклав наступний узагальнюючий висновок: «У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою».

Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 12 жовтня 2021 року у справі № 120/5729/20-а, від 12 жовтня 2021 року у справі № 120/5229/20-а, від 11 липня 2022 року у справі № 120/5728/20-а, від 21 грудня 2022 року у справі № 500/1331/21, від 05 липня 2023 року у справі № 460/2663/22, від 17 серпня 2023 року у справі № 160/15431/21, від 27 листопада 2023 року у справі № 420/11790/22, від 28 травня 2024 року у справі № 280/1431/23 зазначав, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. У разі встановлення в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки, кожна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі. Виконання такої вимоги забезпечує розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення. У такій ситуації, в разі виникнення спору щодо наявності дійсних підстав для проведення перевірки або обґрунтованості припущень щодо вчинення суб`єктом господарювання порушень, суд має можливість перевірити ці питання під час розгляду адміністративної справи.

В пункті 57 постанови від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 Верховний Суд наголосив, що на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

Водночас, Верховний Суд у зазначеній постанові вказав, що вимоги до оформлення наказу не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.

Також Верховний Суд звертав увагу, що правовий аналіз пункту 80.2 статті 80 ПК України свідчить про те, що здебільшого підстави, передбачені у відповідних підпунктах цієї норми, встановлюють лише єдину передумову для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків вимог законодавства у певній сфері, яка і є фактичною підставою для проведення перевірки.

Такі висновки в подальшому підтримані Верховним Судом у постановах від 29 травня 2025 року у справі №420/31410/24, від 23 січня 2025 року у справі № 400/10461/21, від 05 червня 2025 року у справі № 340/195/20.

Так, у наказі Головного Управління ДПС у Чернівецькій області № 988-п від 24.06.2024 як підставу проведення перевірки зазначено підпункти 80.2.3 та 80.2.7 статті 80 ПК України, якими закріплено по одній чітко визначеній підставі для проведення перевірки, що забезпечує розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом.

Разом з тим, відсутність детальної конкретизації підстав перевірки не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

Водночас, здійснюючи розгляд конкретної справи та оцінюючи обставини, підстави позову, суд не позбавлений можливості встановити та перевірити дійсну наявність або відсутність підстав для призначення фактичної перевірки згідно з наказом, у якому відображено мінімально допустимий обсяг інформації.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 31.05.2024 до Державної податкової служби України надійшло електронне звернення громадянина ОСОБА_3 , зареєстроване за вхідним № К/1709/ЕЗ від 31.05.2024, в якому було зазначено, що « ОСОБА_4 , помічник-консультант народного депутата України та громадський діяч звернувся з проханням порушити справу за несплату податків, порушення санітарних норм та неофіційного працевлаштування працівників... З мережі Інтернет та особистих звернень співробітників так званого закладу «Dazay» за адресою вулиця Ярослава Мудрого, 190а, Чернівці, Чернівецька область, Україна, 58007, стало відомо про існування цього закладу та порушень, які там відбуваються. У так званому «ресторані», який позиціонує себе як «доставка їжі» зі звернень співробітників та відвідувачів стало відомо про таке: згідно з інформацією на офіційній сторінці інстаграм закладу «Dazay» він розпочав свою роботу 2 вересня 2022 року, проте з власних джерел заявнику відомо, що заклад почав роботу набагато раніше; заклад не має жодної юридичної реєстрації; вони не платять жодних податків; у закладі працює від 4 до 10 людей та одна неповнолітня особа, яка прогулює школу; у цьому ресторані порушені усі санітарні норми та умови зберігання продуктів; також працівники не мають санітарної книжки... Провівши власну перевірку та попросивши свою помічницю відвідати цей заклад, стало відомо про таке: у закладі відмовляють давати чек, аргументуючи, що не працює термінал; у закладі немає куточка споживача; у закладі стоять на вітрині пляшки, схожі на алкоголь; можливість сплатити з картки на картку або готівкою; у закладі вірогідно відсутній сертифікований вогнегасник; у цьому місці всі працівники без рукавичок та належного одягу; відсутня будь-яка юридична реєстрація…» (а.с.151-155).

Вказане звернення Державна податкова служба України 12.06.2024 за вихідним № 3428/К/99-00-07-04-03-09 направила до Головного управління ДПС у Чернівецькій області для розгляду в межах компетенції, про що повідомила заявника (а.с.156-157).

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначене звернення відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», зазначених у такому відомостей достатньо для встановлення авторства заявника, а тому таке підлягало розгляду контролюючим органом в межах компетенції, тому правомірно прийняте Державною податковою службою України та скероване з дотриманням статей 7, 15 Закону України «Про звернення громадян» на розгляд до Головного управління ДПС у Чернівецькій області.

Таким чином, станом на 24.06.2024 була наявна отримана на законних підставах від Державної податкової служби України інформація, шляхом надіслання для розгляду звернення громадянина ОСОБА_3 , яка вказувала на можливі порушення податкового законодавства в кафе за адресою АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність позивач, водночас і в частині проведення розрахункових операцій та дотримання трудових відносин з працівниками.

Така інформація могла слугувати підставою відповідно до підпунктів 80.2.3 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України для призначення фактичної перевірки.

Слід вказати, що зазначення в наказі на призначення фактичної перевірки мети перевірки: «дотримання порядку проведення розрахункових операцій, готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів, неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками, дотримання роботодавцем законодавства з питань укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, наявності ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню» надавало об`єктивного розуміння того, що підставою для проведення перевірки є саме здійснення контролюючим органом функцій, визначених законом, зокрема, у сфері здійснення платниками податків розрахункових операцій.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що посадові особи податкового органу були допущені до проведення фактичної перевірки за місцем здійснення позивачем господарської діяльності, така перевірка була проведена, водночас виявлені під час проведення перевірки порушення позивач не заперечує.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

За наявності у справі достатніх доказів на підтвердження наявності підстав для призначення фактичної перевірки позивача, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що Наказ Головного управління ДПС у Чернівецькій області № 988-п від 24.06.2024 «Про проведення фактичної перевірки» відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є такими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.

Щодо аргументів скаржника про зазначений у цьому наказі періоду проведення перевірки, то суд апеляційної інстанції зауважує, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пункту 102.2 статті 102 ПК України, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 днів з дня вчинення відповідного правопорушення.

Згідно з п. 82.3 ст.82 ПКУ, тривалість фактичної перевірки визначається строком її проведення не більше 10 діб, що передбачає її початок та завершення після дослідження всіх необхідних документів за визначеними питаннями, контроль за якими покладено на контролюючі органи, у будь-який день вказаного проміжку часу.

Зазначення ж періоду, що підлягає перевірці, згідно з загальними строками, передбаченими статтею 102 ПК України, не суперечить чинному законодавству.

Таким чином, в досліджуваних ситуаціях означений період застосування фінансових санкцій до позивача контролюючим органом порушено не було.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність призначення та проведення фактичної перевірки позивача уповноваженими особами Головного управління ДПС у Чернівецькій області.

Щодо виявлених фактичною перевіркою порушень, то такі підтверджені матеріалами справи, обставини вчинення таких скаржник не заперечує та не спростовує, в апеляційній скарзі відсутні доводи (аргументи) щодо таких.

Враховуючи засади змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою, а відтак суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності застосування до позивача штрафних санкцій та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції, що оскаржене податкове повідомлення-рішення є правомірним, а наведені скаржником аргументи не дають суду підстав для його скасування.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави відмови в задоволенні позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не впливають на законність судового рішення.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі №460/9913/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 01.09.25