Справа № 160/7470/25
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2025 року Справа № 160/7470/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
11.03.2025 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме за період стаціонарного лікування з 20.01.2024 року по 20.03.2024 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме за період стаціонарного лікування з 20.01.2024 по 20.03.2024 року.
В обґрунтування позовної заяви вказано, що позивач проходив військову службу на посаді водія-електрика взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 у період з 25.03.2022 року по 11.06.2024 року. Під час перебування на стаціонарному лікуванні в період з 20.01.2024 року по 20.03.2024 року позивачу не було нараховане та виплачене додаткова винагорода у розмірі 100 000,00 гривень. Представником позивача була направлена заява вих. №14-11/24ЗП від 14.11.2024 року в інтересах ОСОБА_1 , з проханням надати інформацію, щодо нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 , основного грошового забезпечення, а також додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 гривень щомісячно за період з 20.01.2024 по 20.03.2024 року, а також у разі ненарахування додаткової винагороди здійснити таку виплату. Листом від 22.11.2024 року №1681/1644, Військовою частиною НОМЕР_2 було повідомлено, що під час проходження служби у військовій частині, а саме в період з 20.01.2024 по 20.03.2024 року додаткова винагорода не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки період лікування був повязаний з застарілим захворюванням очей та не був напряму пов`язаний з отриманим пораненням. Підстави для виплати додаткової винагороди відсутні. Позивач вважає бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме за період стаціонарного лікування з 20.01.2024 року по 20.03.2024 року протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки в даному випадку обидві умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними документами складеними на позивача. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
13.03.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позов без руху через пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом.
На виконання вимог ухвали від 13.03.2025 року позивачем усунено недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
27.03.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.
11.04.2025 року від військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що у первинній довідці військово-лікарської комісії, згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 травма визнана легкою, а вже в свідоцтві про хворобу за № 444, також згідно наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 дана травма визнана вже тяжкою, окрім того документи направлення на військо-лікарську комісію матеріали справи не містять. З яких міркувань позивач пройшов огляд невідомо. Тож, можна зробити висновок, що посилання позивача на протиправну невиплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану у пропорційному розрахунку в розмірі 100 000 грн за час перебування останнього на стаціонарному лікуванні у зв`язку з захворюванням, є безпідставними. Підсумовуючи та системно аналізуючи наведене командування військової частини НОМЕР_2 , керуючись положеннями КАС України, як відповідач по справі, наполягає на тому, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, крім того останній не надав до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові, а тому в позовних вимогах позивача слід відмовити.
16.04.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що документально підтверджено той факт, що 08.04.2023 року ОСОБА_1 при виконанні службових обов`язків військової служби отримав мінно-вибухову травму, яка була отримана за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в південно-східній околиці населеного пункту АДРЕСА_1 . Обидві умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними документами складеними на позивача, які долучені до цієї позовної заяви. В даному випадку період та/або кількість перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я немає значення.
31.07.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу на посаді водія-електрика взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 у період з 25.03.2022 року по 11.06.2024 року.
Відповідно до первинної медичної карти від 15.04.2023 року, ОСОБА_1 08.04.2023 року отримав мінно-вибухову травму. Зазначена мінно-вибухова травма була отримана військовослужбовцем за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в південно-східній околиці населеного пункту АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ВЛК №678 від 02.05.2023 року та довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №2243 від 03.07.2023 року.
Згідно до виписки із медично карти стаціонарного хворого офтальмологічного відділення, солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 20.01.2024 року по 20.03.2024 року.
Відповідно до Свідоцтва про хворобу №444 від 15.03.2024 року, наслідки вибухової травми (08.04.2023 року): закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку у вигляді астенічного синдрому, часткової атрофії зорового нерву зі зниженням гостроти зору до 0,2, що не коригує та звуженням полів зору менш ніж 30 градусів від точки фіксації (згідно Наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 травма важкого ступеню). Причинний зв`язок поранення позивача визначено наступним чином: травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 11.06.2024 року №163-РС був звільнений у відставку за пунктом 2 підпунктом «б» частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 №166 від 11.06.2024 року.
Представником позивача була направлена заява вих. №14-11/24ЗП від 14.11.2024 року в інтересах ОСОБА_1 , з проханням надати інформацію, щодо нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 , основного грошового забезпечення, а також додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 гривень щомісячно за період з 20.01.2024 по 20.03.2024 року, а також у разі ненарахування додаткової винагороди здійснити таку виплату.
Листом від 22.11.2024 року №1681/1644, Військовою частиною НОМЕР_2 було повідомлено, що під час проходження служби у військовій частині, а саме в період з 20.01.2024 по 20.03.2024 року додаткова винагорода не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки період лікування був пов`язаний з застарілим захворюванням очей та не був напряму пов`язаний з отриманим пораненням. Підстави для виплати додаткової винагороди відсутні
Позивач вважає бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме за період стаціонарного лікування з 20.01.2024 року по 20.03.2024 року протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII(далі -Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XIIз наступними змінами та доповненнями (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі -Закон №2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами другою-четвертою цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Пунктом 1 постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.
01.04.2022 до постанови №168 постановою Кабінету Міністрів України № 400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100 000 гривень.
Як уже вказувалося судом вище, положеннями Постанови №168 передбачено дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі 100 000,00 грн, а саме:
1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;
2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії державної лікарні в місті Кривий Ріг від 02.05.2023 року №678 солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд стан після вибухової травми (08.04.2023): закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді цефалгічного синдрому. Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 року №370 травма легка. Травма, контузія, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2023 року №2243 солдат ОСОБА_1 08.04.2023 року одержав мінно-вибухову травму: МВТ.ЗЧМТ.СГМ.Цефалогічний синдром за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в південно-східній околиці н.п. Новокалинове Покровського району Донецької області.
Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «СУМСЬКА ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ» від 05.01.2024 року №3395 військово-лікарською комісією проведено огляд ОСОБА_1 та зазначено діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, порянення, контузії, каліцтва): Опероване (2019) регматогенне відшарування сітківки, авітрія, афаксія, лейкома, амавроз лівого ока, часткова катаракта, часткова деструкція склястого тіла, простий міопічний астигматизм правого ока з гостротою зору ОD=0,2 корекцією сyl-1, 0D ах95=0,5, ОS=0 (нуль). На підставі статті 31Б графи ІІ Розладу хвороб, графи ІІ Розладу хвороб, графи ТДВ обмежено придатний до військової служби.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №444 від 12.03.2024 року встановлено, що 12.02.2024 року госпітальна військово-лікарська комісія в/ч НОМЕР_4 , за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 13.01.2024 №113 проведено медичний огляд з метою визнання ступеня придатності до військової служби ОСОБА_1 та в якому зазначено, зокрема:
- короткий анамнез: зі слів хворого та медичної документації вказує на знижений зір лівого ока внаслідок центральної та периферичної хоріоретинальної дегенерації сітківки, часткової атрофії зорових нервів, лейкоми рогівки після оперативного лікування відшарування, парацентрального розриву сітківки лівого ока з приводу ускладнень невдалої планової операції по заміні кришталика у 2019 році. Знаходився під наглядом офтальмолога за місцем мешкання, періодично проходив обстеження та лікування. Негараздів із зором правого ока не мав при призові до лав ЗСУ у березні 2022 року був визнаний придатним до військової служби. 08.04.2023 року під час бойових дій отримав вибухову травму: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, що підтверджено довідкою командира військової частини НОМЕР_1 №2243 від 03.07.2023. Перша допомога надана у медичній частині НОМЕР_1 . У подальшому лікувався амбулаторно. Протягом 2023 року став відмічати значне прогресуюче погіршення гостроти та випадіння полів зору правого ока. Згодом ліве око повністю осліпло. Погано орієнтується на місцевості. Окуляри зір не поліпшують. Отримав відновне амбулаторне та стаціонарне лікування, у тому числі в січні 2024 року проведено бар`єрну лазерну коагуляцію з приводу периферичної дегенерації сітківки з розривом на правому оці. Вищезазначені порушення негативно впливають на виконання службових обов`язків;
- перебував на обстеженні і лікуванні в/ч НОМЕР_4 з 08.01.2024 року по 19.01.2024, з 20.01.2024 року по 15.03.2024 року;
- діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: Наслідки вибухової травми (08.04.2023): закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді астенічного синдрому, часткової атрофії зорового нерву зі зниженням гостроти зору до 0,2, що не корегує та звуженням полів зору менш ніж 30 градусів від точки фіксації (згідно Наказу МОЗ №370 від 04.07.2007 травма важкого ступеню); - Травма Так, пов`язана із захистом Батьківщини
- наслідки оперативного лікування (2019 рік) відшарування сітківки у вигляді лейкоми рогівки, афакії, авітрії, амаврозу лівого ока. Простий міопічний астигматизм ступеню 1,0Д, вікова незріла катаракта, хоріоретинальна дегенерація сітківки з розривом правого ока, лікована оперативно: (09.01.2024) бар`єрна лазерна коагуляція периферичного розриву сітківки правого ока; Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби;
- Постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю, тощо: на підставі статей 26-а, 31-а графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
Згідно з випискою військової частини НОМЕР_4 №556 із медичної картки стаціонарного хворого офтальмологічного відділення від 20.03.2024 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні у період з 20.01.2024 року по 20.03.2024 року. Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): наслідки мінно-вибухової травми (17.04.2023): закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді астенічного синдрому, деструкції скловидного тіла, часткової атрофії зорового нерву зі зниженням гостроти зору до 0,2, що не корегує та звуженням полів зору менш ніж 30 градусів від точки фіксації, вторинної післятравматичної хоріоретинальної дегенерації сітківки з розривом правого ока, що лікований оперативно: (09.01.2024) бар`єрна лазерна коагуляція периферичного розриву сітківки на правому оці. Наслідки оперативного лікування (2019 рік) відшарування сітківки у вигляді лейкоми рогівки, афакії, авітрії, амаврозу лівого ока, простий міопічний астигматизм ступеню 1,0Д вікова незріла катаракта правого ока. На підставі статтей 26-а, 31-а графи ІІ Розладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
Таким чином, з наведеного слідує, що військовослужбовець проходив лікування з 20.01.2024 року по 20.03.2024 року внаслідок отриманої 08.04.2023 року вибухової травми. При цьому матеріали справи не містять даних про те, що позивач з моменту його поранення, яке мало місце 08.04.2023, виконував інші бойові завдання, де б міг отримати нові поранення чи травми.
Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
Суд зауважує, що Порядок №260 доповнено новим розділом згідно з наказом Міністерства оборони №44 від 25.01.2023 та застосовується з 01.02.2023, а відтак його норми розповсюджуються на спірні правовідносини.
Абзацом 4 пункту 7 рішення Міністра оборони України, згідно з яким підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.
З матеріалів справи вбачається, що вищевказана умова у спірних правовідносинах дотримана.
Так, відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії державної лікарні в місті Кривий Ріг від 02.05.2023 року №678 солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд стан після вибухової травми (08.04.2023): закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді цефалгічного синдрому. Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 року №370 травма легка. Травма, контузія, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.
Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «СУМСЬКА ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ» від 05.01.2024 року №3395 та випискою військової частини НОМЕР_4 №556 із медичної картки стаціонарного хворого офтальмологічного відділення від 20.03.2024 року підтверджено, що причиною перебування позивача на лікуванні у період з 20.01.2024 року по 20.03.2024 року була вибухова травма закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку у вигляді цефалгічного синдрому отримана позивачем 08.04.2023 року під час під час захисту Батьківщини та пов`язана з проходженням військової служби.
Таким чином, вказані діагнози прямо пов`язані із вибуховою травмою, закритою черепно-мозковою травмою, струсом головного мозку, які позивач отримав при безпосередній участі у бойових діях, та які є пов`язаними з пораненням (травмою, контузією, каліцтвом), отриманим під час захисту Батьківщини.
Отже, враховуючи наведені вище положення нормативно-правових актів та фактичні обставини справи, суд погоджується із твердженнями позивача, відповідно до яких, позивач має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. на місяць, як такий, що отримав поранення 08.04.2023, пов`язане із захистом Батьківщини, та за період перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 20.01.2024 року по 20.03.2024 року оскільки лікування пов`язане саме з отриманим поранням 08.04.2023.
При цьому, судом не беруться до уваги твердження відповідача про те, що оскільки позивач мав проблеми зі здоров`ям з 2019 року та після отримання травми ступінь такої травми був легким, а отже захворювання не пов`язане з пораненням (травмою, контузією, каліцтвом), отриманим під час захисту Батьківщини, тому відсутні підстави для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. Так, аналіз законодавства, що регулює нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн на місяць, не диференціює, з приводу якого саме захворювання особа проходила лікування. Визначальним є факт поранення (травми, контузії, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини та подальше проходження лікування з приводу такого поранення (травми, контузії, каліцтва). Водночас, за матеріалами справи чітко встановлено причинно-наслідковий зв`язок контузії позивача з подальшим проходженням лікування таким.
Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме за період стаціонарного лікування з 20.01.2024 року по 20.03.2024 року.
Тобто, позивач має право на виплату додаткової винагороди, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме за період стаціонарного лікування з 20.01.2024 по 20.03.2024 року.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу додаткової винагороди передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме за період стаціонарного лікування з 20.01.2024 по 20.03.2024 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме за період стаціонарного лікування з 20.01.2024 року по 20.03.2024 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме за період стаціонарного лікування з 20.01.2024 по 20.03.2024 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв