Справа № 160/17161/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
11 червня 2025 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 як орган ведення Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних, виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів данні про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 є особою, яка відповідно до постанови військо-лікарської комісії від 22 жовтня 2002 року є непридатним в мирний час та обмежено придатним у воєнний час.
17 червня 2024 року ОСОБА_1 оновив персональні дані та зареєструвався на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відповідним записом у мобільному застосунку «Резерв+».
10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції та під час перевірки і позивачеві повідомлено, що він перебуває в розшуку.
11 жовтня 2024 року ОСОБА_1 під час оновлення мобільного застосунку «Резерв +» виявив, що до його персональних даних внесено відомості про порушення правил військового обліку.
ОСОБА_1 вважає протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ним правил військового обліку, оскільки він не отримував повісток або інших офіційних документів, а також не має відомостей щодо конкретного характеру та обставин нібито скоєних ним порушень правил військового обліку, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
16 червня 2025 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
17 червня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач відзиву на позовну заяву не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКК НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що відповідно до запису №10 військового квитка серії НОМЕР_3 від 03.02.2011 року, ОСОБА_1 22 жовтня 2002 року медичною комісією Синельниківського військомату визнаний непридатним до військової служби за групою І статті 70 розкладу хвороб (Наказ МО України №1094 №2).
17 червня 2024 року ОСОБА_1 оновив персональні дані та зареєструвався на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відповідним записом у мобільному застосунку «Резерв+».
10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції та під час перевірки позивачеві повідомлено, що він перебуває в розшуку.
11 жовтня 2024 року ОСОБА_1 під час оновлення мобільного застосунку «Резерв +» виявив, що до його персональних даних внесено відомості про порушення правил військового обліку.
31 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся з адвокатським запитом до Національної поліції України з метою отримання офіційної інформації щодо підстав та обставин внесення позивача до розшуку, в якій просив надати інформацію:
1. Про перебування станом на день надання відповіді за даними системи ІПНП інформації про перебування на обліку за категорією «особа, яка вчинила правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП» стосовно громадянина України - ОСОБА_1 ;
2.У разі перебування ОСОБА_1 за категорією «особа, яка вчинила правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП», прошу надати ПІБ відповідальної особи, яка внесла відповідні відомості та засвідчені копії документів на якій підставі було внесено інформацію до системи ІПНП перебування на обліку за категорією «особа, яка вчинила правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП».
Листом Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України було повідомлено, що за даними системи ІПНП наявна інформація про реєстрацію звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Крім того, у відповіді зазначено, що матеріали перевірки за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно ОСОБА_1 знаходяться в Синельниківському РУП ГУНП в Дніпропетровській області.
27 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся з адвокатським запитом до Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області з проханням надати наступну інформацію:
1. Чи вносились давні ОСОБА_1 до системи ІПНП інформацію про перебування на обліку за категорією «особа, яка вчинила правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП»;
2. Надати інформацію та документи на підставі яких ОСОБА_1 внесено до системи ІПНП інформацію про перебування на обліку за категорією «особа, яка вчинила правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП»;
3. Надати ПІБ та посаду відповідальної особи, яка внесла данні про ОСОБА_1 до системи ІПНП інформацію про перебування на обліку за категорією «особа, яка вчинила правопорушення, передбачені статтями 210,210-1 КУпАП».
27 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся з адвокатським запитом до ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням надати інформацію:
1. Чи направлялися ОСОБА_1 повістки про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
2. Чи складався відносно ОСОБА_1 протоколи по статті 210-1 КУпАП «Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 210 КУпАП «Порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку;
3. Чи виносились відносно ОСОБА_1 постанови про притягнення до відповідальності за ст. 210-1 КУпАП «Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст.210 КУпАП «Порушення військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку»;
4. Чи направлялись дані ОСОБА_1 до Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області щодо включення останнього до системи ІПНП інформацію про перебування на обліку за категорією «особа, яка вчинила правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП».
Листом Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 13 грудня 2024 року представнику позивача повідомлено, що здійснювалися заходи оповіщення відносно ОСОБА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого АДРЕСА_3 , але в зв`язку з відсутністю військовозобов`язаного за задекларованим фактичним місцем проживання,, здійснити оповіщення не вдалося. Складений акт не проживання за задекларованим фактичним місцем проживання. Відомості щодо фактичного місця проживання надав ОСОБА_1 .
Протокол не складався.
Постанова не виносилася.

По факту не проживання за адресою, вказаною самим ОСОБА_1 направлено звернення до Нацполіції №1/9287 від 03.10.2024 р. щодо доставлення гр. ОСОБА_1 , який вчинив адміністративне правопорушення за ст. 210 КУпАП. до ІНФОРМАЦІЯ_7 для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Листом Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 11 грудня 2024 року надано відповідь на запит та повідомлено, що стосовно гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 були внесені відомості до ІП «Призовник, військовозобов`язаний, резервіст» на підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_2 №1/9287/10 віл 03.10.2024 року для складання протоколу уповноваженими працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно ст. ст. 210, 210-1 КУпАП.

31 травня 2025 року ОСОБА_1 в процесі оновлення мобільного застосунку «Резерв +» виявив, що до його особистої інформації внесено позначку про перебування його у розшуку територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (ТЦК) з датою внесення 02 травня 2025 року.

Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності" від 03.06.2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 - відсутні відомості про: притягнення до кримінальної відповідальності. У розшуку не перебуває. Відомості про не зняту чи непогашену судимість відсутні.

ОСОБА_1 вважає протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ним правил військового обліку, оскільки він не отримував повісток або інших офіційних документів, а також не має відомостей щодо конкретного характеру та обставин нібито скоєних ним порушень правил військового обліку, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з частинами 1, 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частин 1, 3 статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Частиною 5 статті 33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина 1 статті 34 Закону №2232-ХІІ визначає, що персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

На виконання частини 5 статті 33 Закону №2232-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1487, пунктом 2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 16 березня 2017 року №1951-VIII "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Основними завданнями Реєстру є:

1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України;

2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період;

3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина 1 статті 2 Закону №1951-VIII).

За приписами частин 8, 9 статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

З урахуванням зазначеного відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних, до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості:

1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

У свою чергу, пункт 20-1 частини 1 статті 7 Закону №1951-VIII передбачає що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).

Таким чином, до Реєстру вносяться дані саме про притягнення до відповідальності за порушення правил обліку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 не притягнутий до адміністративної відповідальності.

Стаття 210 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 не був притягнутий ІНФОРМАЦІЯ_5 до адміністративної відповідальності на підставі частини 3 статті 210 КУпАП за порушення правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Додатково, вказане підтверджено листом Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 13 грудня 2024 року, в якому представнику позивача повідомлено, що здійснювалися заходи оповіщення відносно ОСОБА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого АДРЕСА_3 , але в зв`язку з відсутністю військовозобов`язаного за задекларованим фактичним місцем проживання, здійснити оповіщення не вдалося. Складений акт не проживання за задекларованим фактичним місцем проживання. Відомості щодо фактичного місця проживання надав ОСОБА_1 .

Протокол не складався.

Постанова не виносилася.

Оскільки факту притягнення до відповідальності позивача не було, протокол по КУпАП відносно ОСОБА_1 не складався, суд зазначає, що відомості до Реєстру внесені безпідставно.

Крім того, суд враховує, що листом Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 11 грудня 2024 року надано відповідь на запит та повідомлено, що стосовно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були внесені відомості до ІП «Призовник, військовозобов`язаний, резервіст» на підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_2 №1/9287/10 віл 03.10.2024 року для складання протоколу уповноваженими працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно ст. ст. 210, 210-1 КУпАП.

При цьому, як встановлено, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого статтею 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення, не доведено, оскільки протокол не складався, факт притягнення до відповідальності відсутній.

Оскільки за приписами частин 8, 9 статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є, зокрема, районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, відновлення порушених прав позивача належить здійснити шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, дані про порушення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) правил військового обліку.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 968,96 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "Таскомбанк" №5201-9556-9798-8811 від 11 червня 2025 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_8 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, дані про порушення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) правил військового обліку.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник