Справа № 340/2241/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 340/2241/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Личкатої Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року (суддя Пасічник Ю.П.) в адміністративній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Кіровоградобленерго» звернулося до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у неприйнятті рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на розподіл електричної енергії для Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» у 2023 році;

- стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 19, ідентифікаційний код 39369133,) на користь Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» (25015, м. Кропивницький, Студентський бульвар, 15, ідентифікаційний код 23226362) 675 888 246,98 грн., без ПДВ, у рахунок відшкодування збитків, завданих протиправною бездіяльністю Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, за не встановлення економічно обґрунтованих тарифів за розподіл електричної енергії за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у задоволені позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов. Обґрунтовано тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні скарги зазначено, що на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент розгляду даної справи, саме Порядок встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженою Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 05.10.2018 № 1175 (далі Порядок № 1175) є єдиним нормативно - правовим актом і що регулює відносини (визначає процедуру) щодо формування тарифів для позивача.

Аналізуючи положення законодавства в частині процедури встановлену тарифів на послуги з розподілу електричної енергії та передбачених цією процедур обов`язків відповідача, суд безпідставно послався на норми «Процедур встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізовані водовідведення», затвердженої постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 364, що призвело до хибних висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до п.7.17 Порядку № 1175 розрахунок тарифів здійснюється відповідно до структури тарифу, встановленої НКРЕКП. В основу формування тарифу на відповідний прогнозний рік покладається розрахунок прогнозованого доходу, який включає обґрунтовані витрати заявника та розрахунковий прибуток і розмір якого є достатнім для забезпечення діяльності з розподілу електричної енергії та виконання інвестиційних програм.

Отже, враховуючи нормативно-правове регулювання діяльності відповідача та правову і економічну природу тарифу, як економічно обґрунтованої величини, яка покриває витрати на здійснення діяльності позивача, відповідач зобов`язаний був встановити для позивача економічно обґрунтований тариф, який би покривав структуру тарифу.

Також, постанова відповідача № 1801 від 21.12.2022 , всупереч вимогам п.8 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про ринок електричної енергії» не містить механізму надання компенсації, якщо остаточні тарифи відрізняються від тимчасових.

Нормами Закону України «Про ринок електричної енергії», Закону України «Про НКРЕКП», ні Порядком № 1175, не передбачено підстав та права відповідача для встановлення за зверненням позивача тарифів на послуги розподілу електричної енергії на період менший, ніж календарний рік.

Таким чином, відповідач не мав законних підстав для встановлення тарифи на період менший, ніж календарний рік, чи залишати за собою (не)переглядати розмір тарифів протягом календарного року.

Враховуючи, що відповідач потягом 2023 року ухилявся від вчинення дій, які входять до кола його повноважень, та враховуючи те, що є в наявності правові та фактичні підстави для вчинення таких дій, а саме прийняття економічно обґрунтованих тарифів для позивача, то бездіяльність відповідача має бути визнана протиправною.

Щодо стягнення з відповідача завданих збитків суд самостійно та безпідставно визначив заявлену Позивачем суму збитків, як «компенсацію заборгованості різниці в тарифах», а також безпідставно застосував положення розділу IV «Методики визначення та розрахунку тарифу на послуга розподілу природного газу», затвердженої постановою НКРЕКП від 25.02.2016 р. № 236, що призвело до хибного висновку, скаржник зазначає, що постановою аідповідача від 21.12.2022 р. № 1801 про встановлення тарифу до позивача було затверджено структуру тарифів на послуги з розподілу електрично енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на 2023 рік (далі - структурі тарифу), що є Додатком до постанови НКРЕКП 21.12.2022 № 1801, якої встановлено загальні витрати (необхідний дохід) у розмірі 2 526 474 тис. грн. Однак, затверджений Відповідачем тариф на послуги позивача з розподіл електричної енергії на 2023 рік не відповідає затвердженій структурі тарифу. Тариф для позивача на 2023 рік було встановлено лише на період з січня 2023 року по 31.03.2023. У подальшому рівень тарифу не переглядався, лише подовжувався період його дії відповідно до постанов відповідача.

Таким чином, протягом 2023 року для позивача не було встановлено економічно обґрунтовані тарифи на послуги з розподілу електричної енергії.

Зазначено, що висновок суду суперечить принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі при винесенні оскаржуваного рішення, адже судом не було надано оцінку економічної обґрунтованості тарифів та взагалі було залишено поза увагою всі надані позивачем розрахунки.

Ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суд має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлена порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначені особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкт владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченої! законом.

Відповідач, як орган, що завдав шкоду позивачу, покладається відповідальність щодо відшкодування збитків, різниці між фактично затвердженим тарифом та економічно обґрунтованим, що узгоджується з позицією викладеною в постановах Верховного Суду.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що положеннями статті 7 Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон про ринок) визначено, що на ринку електричної енергії державному регулюванню підлягають, зокрема тарифи на послуги з розподілу електричної енергії.

При розрахунку Тарифів на послуги було застосовано загальні підходи до визначення складових структур тарифів для Ліцензіатів. Застосовані підходи було наведено в обґрунтувальних матеріалах, оприлюднених на офіційному веб-сайті НКРЕКП.

21.12.2022 на засіданні НКРЕКП, що проводилось у формі відкритого слухання НКРЕКП було прийнято постанову № 1801 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПРАТ «КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО»» із застосуванням стимулюючого регулювання».

На засіданнях НКРЕКП, які відбулись 30.03.2023 та 27.04.2023 у формі відкритого слухання, були прийняті рішення, згідно з якими тарифи для Ліцензіатів було перезатверджено на діючому рівні строком на 1 місяць.

При цьому, постановою НКРЕКП від 30.03.2023 № 573 «Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1801», цифри та слово « 31 березня» замінити цифрами та словом « 30 квітня», постановою НКРЕКП від 27.04,2023 № 776 «Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1801» , цифри та слово « 30 квітня» замінити цифрами та словом « 31 травня», постановою НКРЕКП від 23.05.2023 № 919 «Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1801» , цифри та слово « 31 травня» замінити цифрами та словом « 30 червня», постановою НКРЕКП від 28.06,2023 № 1135 «Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1801», цифри та слово « 30 червня» замінити цифрами та словом « 31 липня», постановою НКРЕКП від 21.07.2023 № 1352 «Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1801», цифри та слово «на період з 01 січня 2023 року по 31 липня 2023 року (включно)» виключити.

Позивач не оскаржував Постанову № 1801 та постанови НРКЕКД якими буди внесені зміни до неї» зокрема з питання економічної необґрунтованості.

У позовній заяві відсутні будь-які доводи щодо економічної необґрунтованості Тарифу на послугу на 2023 рік для ПрАТ «Кіровоградобленерго».

Постанова № 1801 втратила чинність на підставі постанови НКРЕКП від 09.12.2023 № 2333 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПРАТ «КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО» із застосуванням стимулюючого регулювання».

Зі змісту діючих норм права вбачається, що відшкодування шкоди, завданої органом державної влади при здійсненні ним своїх владних повноважень, можливе лише за наявності такого елементу складу цивільного правопорушення, як протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду.

НКРЕКП було прийнято Постанову № 1801, якою позивачеві був встановлений Тариф на послугу на 2023 рік. Позивачем не було оскаржено до суду Постанову № 1801 та не надано до суду докази визнання її незаконною.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

21.12.2022 на засіданні НКРЕКП, що проводилось у формі відкритого слухання НКРЕКП було прийнято постанову № 1801 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПРАТ «КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО» із застосуванням стимулюючого регулювання», якою позивачу було установлено тарифи на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії (т.1а.с.222).

У подальшому на засіданнях відповідача які відбулись після 21.12.2023, а саме, 30.03.2023, 27.04.2023, 27.04.2023, 23.05.2023, 28.06.2023, 21.07.2023 (т.1а.с.222-224.), було внесено зміни до тарифу на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про природні монополії» від 20 квітня 2000 року № 1682-III (далі Закон №1682-III) державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 №1540-VIII (далі - Закон №1540-VIII), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону № 1540-VIII, Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема:1) у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії, зберігання енергії; діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, трейдерської діяльності; діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу; діяльності з транспортування нафти, нафтопродуктів та інших речовин трубопровідним транспортом.

Частиною 2 статті 2 Закону № 1540-VIII визначено, що державне регулювання у сферах, визначених у частині першій цієї статті, здійснюється Регулятором відповідно до цього Закону, а також Законів України «Про природні монополії», «Про ринок електричної енергії», «Про ринок природного газу», «Про трубопровідний транспорт», «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про теплопостачання», «Про питну воду та питне водопостачання», «Про енергетичну ефективність», інших актів законодавства, що регулюють відносини у відповідних сферах.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № 1540-VIII, Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом (частина 2 статті 3 Закону № 1540-VIII).

Пунктом 13 частини 1 статті 17 Закону № 1540-VIII передбачено, що до повноважень Регулятора належить встановлення державних регульованих цін і тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу.

Отже, відповідач, як незалежний державний орган, здійснює саме державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 191 ГК України, державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України «Про ціни і ціноутворення» та іншими законами.

Так, Закон України «Про ціни і ціноутворення» визначає основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

За статтею 2 Закон, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, органами, що здійснюють державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, які провадять діяльність на території України, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення. Дія цього Закону не поширюється на встановлення тарифів на медичні послуги та лікарські засоби в межах програми медичних гарантій згідно із Законом України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення».

Відповідно до статті 8 Закону, державна цінова політика у сфері діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках реалізується відповідно до законодавства про природні монополії та інших законів України.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 12 Закону, державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).

Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін.

Зміна рівня державних регульованих цін може здійснюватися у зв`язку із зміною умов виробництва і продажу (реалізації) продукції, що не залежать від господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Частинами 2 і 3 статті 15 Закону, Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.

Так, як правильно зазначено судом першої інстанції, гарантія, передбачена частинами 2 і 3 статті 15 Закону України «Про ціни і ціноутворення», спрямована на захист прав та інтересів суб`єктів господарювання, щодо яких застосовуються заходи державного регулювання. Ключовим для застосування зазначених гарантій є встановлення державних регульованих цін в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру. Який саме регулятор прийняв таке рішення, не є істотним для застосування цієї гарантії. Відтак, вище зазначені гарантії поширюються і на випадки, коли державні регульовані ціни встановлені відповідними національними комісіями.

Частиною 4 статті 17 Закону № 1540-VIII, порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення державних регульованих цін і тарифів для суб`єктів природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг, а також для інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджені Регулятором, мають бути недискримінаційними і прозорими та підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора та в офіційному друкованому виданні. При розробленні та затвердженні зазначених методик Регулятор має забезпечити, щоб суб`єкти природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг отримали належні стимули на коротко- та довгостроковий періоди щодо підвищення ефективності, ліквідації перехресного субсидіювання між видами діяльності та групами споживачів, сприяння ринковій інтеграції та безпеці постачання.

У разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення тарифів повинні забезпечити покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості. Такі порядки (методики) повинні сприяти використанню місцевих, відновлюваних та вторинних енергетичних ресурсів, а також сприятливих до навколишнього природного середовища технологій.

У разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін з метою встановлення тарифу суб`єкти господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг подають на схвалення (затвердження) Регулятору розроблену інвестиційну програму (план) розвитку після громадського обговорення. Інвестиційні програми (плани) розвитку є публічною інформацією та повинні бути загальнодоступними.

Порядком встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 05.10.2018 № 1175 (далі - Порядок № 1175), визначено зокрема процедуру встановлення та детальний механізм розрахунку тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання (далі - Тарифи на послуги).

У відповідності до пункту 2.1. Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕКП № 1175 від 05.10.2018 для встановлення тарифів ліцензіат подає до НКРЕКП заяву за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку, і такі документи у друкованій та електронній формах.

Пунктом 2.2. цього Порядку передбачено, що для перегляду тарифів при переході на стимулююче регулювання ліцензіат подає до НКРЕКП заяву (за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку), документи, визначені у пункті 2.1 цього Порядку, та додатково такі документи:

1) звіт про незалежну оцінку активів, проведену відповідно до Методики оцінки активів суб`єктів природних монополій, суб`єктів господарювання на суміжних ринках у сфері комбінованого виробництва електричної та теплової енергії, затвердженої наказом Фонду державного майна України від 12 березня 2013 року № 293, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2013 року за № 522/23054, та зведену інформацію, підготовлену на базі звіту про незалежну оцінку активів, яка має містити дані щодо вартості активів ліцензіата до застосування коефіцієнтів фізичного зносу та оптимізації, дані щодо середньозваженого фізичного зносу активів ліцензіата та загального коефіцієнта завантаження і оптимізації активів, а також дані щодо довжини ліній (по трасі/по колу) за рівнями напруги, загальної кількості та потужності підстанцій високої та окремо низької напруги із зазначенням середньозважених показників за вартістю заміщення (відтворення) цих активів, фізичного зносу та коефіцієнта оптимізації для кожної такої групи активів;

2) рецензію звіту про незалежну оцінку активів, зроблену рецензентами, які працюють в органі державної влади, який здійснює державне регулювання оціночної діяльності;

3) копію звіту про аудит фінансової звітності або консолідованої фінансової звітності діяльності ліцензіата, проведений незалежним аудитором за останній календарний рік (подається при наданні матеріалів на встановлення тарифів на 2020 рік та в подальшому);

4) копію порядку розподілу активів, витрат та доходів між видами господарської діяльності та наказу про його затвердження;

5) розрахунок регуляторної бази активів, яка сформована на дату переходу на стимулююче регулювання, з урахуванням пунктів 2.2 та 2.3 розділу II Порядку визначення регуляторної бази активів суб`єктів природних монополій у сфері електроенергетики, затвердженого постановою НКРЕ від 11 липня 2013 року № 899, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 липня 2013 року за № 1221/23753 (далі - Порядок визначення регуляторної бази активів), (у друкованій та електронній формах);

6) розрахунок базових рівнів операційних контрольованих витрат та операційних неконтрольованих витрат за діяльністю з розподілу електричної енергії (у друкованій та електронній формах);

7) план заходів із забезпечення підвищення достовірності даних для здійснення моніторингу якості послуг (зокрема, шляхом створення систем реєстрації відключень в електричних мережах 6 - 150 кВ) (у друкованій та електронній формі).

Відповідно до п.2.3 Порядку для уточнення тарифів ліцензіат подає до НКРЕКП заяву (за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку) та документи, визначені у пункті 2.1 цієї глави, у друкованій та електронній формах з уточненням даних на прогнозний рік регуляторного періоду, на який встановлюються тарифи.

Пунктами 3.1. та 3.2 Порядку передбачено, що заява про перегляд тарифів та додані до неї відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 глави 2 цього Порядку документи подаються до НКРЕКП не пізніше ніж за 90 днів до початку регуляторного періоду, з якого будуть встановлюватися тарифи.

Заява про уточнення тарифів та додані до неї відповідно до пункту 2.3 глави 2 цього Порядку документи подаються до НКРЕКП за 90 днів до початку кожного року регуляторного періоду.

Положеннями пункту 3.8 Порядку № 1175 обумовлено, що після розгляду заяви ліцензіата та доданих до неї документів, оформлених відповідно до вимог, визначених главою 2 цього Порядку, та надання ліцензіатом усіх додаткових матеріалів (у разі їх запиту) НКРЕКП приймає рішення щодо перегляду або уточнення тарифів не пізніше ніж за 20 днів до прогнозного року, з якого передбачається встановлення тарифів.

Пунктом 7.8 Порядку № 1175 передбачено, що НКРЕКП ініціює встановлення тарифів ліцензіата як засіб державного регулювання у сфері енергетики, у тому числі за зверненням ліцензіата, у разі: 1) закінчення періоду, на який встановлювалися тарифи та їх структура (або закінчення терміну врахування окремих елементів витрат у структурі тарифу); 2) за результатами перевірок господарської діяльності ліцензіатів; 3) використання коштів на цілі або в розмірах, не передбачених схваленою інвестиційною програмою, без погодження з НКРЕКП; 4) надання ліцензіатом до НКРЕКП недостовірної інформації щодо здійснення ліцензованої діяльності; 5) порушення ліцензіатом умов проведення закупівель товарів, робіт і послуг, визначених діючими нормативними актами; 6 ) зміни обсягів розподілу електричної енергії відносно врахованих при розрахунку діючих тарифів більше ніж на 5 %; 7) зміни економічно обґрунтованих витрат на послуги з розподілу електричної енергії на прогнозний рік відносно, урахованих при розрахунку діючих тарифів, що склалася з причин, незалежних від діяльності з розподілу електричної енергії, якщо це призводить до зміни тарифів більше ніж на 5 % від установленого рівня; 8) наявності дефіциту або профіциту коштів від здійснення діяльності з надання послуг з приєднання електроустановок замовників до електричних мереж у році t-1, що підтверджується розширеним звітом ліцензіата; 9) в інших випадках, передбачених нормативно-правовими актами НКРЕКП.

Згідно з пунктами 7.10, 7.17 Порядку № 1175 за наявності підстав, передбачених пунктом 7.8 цієї глави, НКРЕКП встановлює тарифи ліцензіату, виходячи з даних звітності, актів перевірок та/або пояснень і матеріалів ліцензіата.

Розрахунок тарифів здійснюється відповідно до структури тарифу, встановленої НКРЕКП. В основу формування тарифу на відповідний прогнозний рік покладається розрахунок прогнозованого доходу, який включає обґрунтовані витрати заявника та розрахунковий прибуток і розмір якого є достатнім для забезпечення діяльності з розподілу електричної енергії та виконання інвестиційних програм.

Розрахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії на грудень 2018 року (перший місяць дії ліцензії на провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії») згідно з пунктом 7.9 цієї глави здійснюється НКРЕКП на підставі інформації, наданої ліцензіатами, відповідно до пункту 7.2 цієї глави.

Вирішуючи спір, що також стосувався бездіяльності НКРЕКП, яка полягала у неприйнятті рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів, Верховний Суд у постанові від 08.12.2022 у справі №640/11726/19 зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового акту віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень, та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Таким чином, для визнання бездіяльності НКРЕКП протиправною необхідно дослідити чи дійсно Регулятор навмисно ухилявся від прийняття рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на послуги транспортування природного газу за результатами розгляду та на підставі поданої заяви суб`єкта господарювання.

Тотожний підхід до оцінки рішень (дій, бездіяльності) НКРЕКП був висловлений також у постановах Верховного Суду від 17.12.2019 у справі №826/6713/18, від 30.08.2021 у справі № 640/22634/19, від 03.10.2023 у справі №160/2347/19, від 29.11.2023 у справі №640/13520/19, від 24 жовтня 2024 року у справа №640/14613/19.

Верховний Суд у постанові від 19.08.2021 у справі №640/13881/19 зазначив, що при поданні кожної заяви позивач здійснює відповідний окремий розрахунок, додає відповідні пояснення та обґрунтування щодо кожної зі статей витрат, а також надає відповідні підтверджуючі документи, з урахуванням динаміки зростання ціни газу на покриття ВТВ, рівень заробітної плати та інших витрат позивача, що зумовлює необхідність подання з кожною новою заявою оновленої інформації, а тому розгляд попередньо поданих заяв втрачає актуальність (указаний правовий підхід також був застосований Верховним Судом у постанові від 30.08.2021 у справі №640/22634/19).

Відповідач посилається на бездіяльність відповідача, яка (бездіяльність) полягала у не встановленні для указаного Товариства економічно обґрунтованого тарифу на підставі поданої ним заяви (від 28.09.2022).

Матеріали справи свідчать, що 21.12.2022 на засіданні НКРЕКП, що проводилось у формі відкритого слухання НКРЕКП було прийнято постанову № 1801 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПРАТ «КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО»» із застосуванням стимулюючого регулювання», якою позивачу було установлено: на період з 01 січня 2023 року по 31 березня 2023 року (включно) тарифи на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії на рівні: для першого класу напруги - 319,62 грн/МВттод (без урахування податку на додану вартість); для другого класу напруги - 1 395,08 грн/МВттод (без урахування податку на додану вартість); структуру тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на 2023 рік згідно з додатком.

На засіданнях НКРЕКП, які відбулись 30.03.2023 та 27.04.2023 у формі відкритого слухання, були прийняті рішення, згідно з якими тарифи для Ліцензіатів було перезатверджено на діючому рівні строком на 1 місяць.

При цьому, постановою НКРЕКП № 573 від 30.03.2023 «Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1801», цифри та слово « 31 березня» замінити цифрами та словом « 30 квітня», постановою НКРЕКП від 27.04,2023 № 776 «Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1801» , цифри та слово « 30 квітня» замінити цифрами та словом « 31 травня», постановою НКРЕКП від 23.05.2023 № 919 «Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1801» , цифри та слово « 31 травня» замінити цифрами та словом « 30 червня», постановою НКРЕКП від 28.06,2023 № 1135 «Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1801», цифри та слово « 30 червня» замінити цифрами та словом « 31 липня», постановою НКРЕКП від 21.07.2023 № 1352 «Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1801», цифри та слово «на період з 01 січня 2023 року по 31 липня 2023 року (включно)» виключити.

Отже, тарифи встановлюються відповідними постановами.

Позивач не оскаржував Постанову № 1801 та Постанови НРКЕКД якими буди внесені зміни до неї, зокрема, з питання економічної необґрунтованості.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, розрахунок Тарифів на послуги для всіх операторів систем розподілу (Ліцензіатів) на 2023 рік було здійснено на календарний рік (на базі річного необхідного доходу операторів систем розподілу та прогнозованих річних обсягів розподілу електричної енергії на 2023 рік).

Ураховуючи викладене, в спірних правовідносинах поведінка відповідача не давала підстави вважати, що під час розгляду заяви він свавільно чи необґрунтовано не розглядав заяву позивача про встановлення (перегляд) тарифу чи в інший спосіб ухилявся від виконання покладеного на нього обов`язку прийняти рішення встановлення економічно обґрунтованого тарифу.

Отже, відсутні підстави вважати, що відповідач безпосередньо та без будь-яких об`єктивних причин не вживав передбачених законодавством заходів для розгляду заяв позивача та встановлення економічно обґрунтованого тарифу.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що перегляд тарифів на послуги з розподілу електричної енергії та оцінка економічної обґрунтованості тарифів, які зафіксовані в прийнятій відповідачем постанові №1801 від 21.12.2022, з урахуванням подальших змін, може бути надана судом лише в межах розгляду позову про оскарження постанови № 1801 від 21.12.2022.

З огляду вищевикладене, колегія суддів вважає, правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров