Справа № 160/11257/25
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/11257/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної аудиторської служби України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 року в адміністративній справі №160/11257/25 за позовом Комунального підприємства «Дніпровський метрополітен» Дніпровської міської ради до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

17 квітня 2025 року Комунальне підприємство «Дніпровський метрополітен» Дніпровської міської ради звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної аудиторської служби, в якому просило визнати протиправною та скасувати письмову вимогу Державної аудиторської служби України «Про усунення виявлених порушень» від 24.03.2025 року № 000600-14/3704-2025, за актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Дніпровський метрополітен» Дніпровської міської ради за період з 01 листопада 2020 року по 30 вересня 2024 року.

Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії індивідуального акта вимоги Державної аудиторської служби України «Про усунення виявлених порушень» від 24.03.2025 року №000600-14/3704-2025 до набранням законної сили судовим рішенням в адміністративній справі за позовом КП «Дніпровський метрополітен» до Державної аудиторської служби України про визнання протиправною і скасування письмової Вимоги Державної аудиторської служби України «Про усунення виявлених порушень» від 24.03.2025 року № 000600-14/3704- 2025;

- вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Відповідачу вчиняти будь-які дії спрямовані на стягнення сум спірних фінансових санкцій в судовому порядку, які відображені у вимозі Державної аудиторської служби України «Про усунення виявлених порушень» від 24.03.2025 року № 000600-14/3704-2025, до набранням законної сили судовим рішенням в адміністративній справі за позовом КП «Дніпровський метрополітен» до Державної аудиторської служби України про визнання протиправною і скасування письмової вимоги Державної аудиторської служби України «Про усунення виявлених порушень» від 24.03.2025 року №000600-14/3704-2025.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року заяву позивача про забезпечення позову у справі № 160/11257/25 задоволено.

Зупинено дію вимоги Державної аудиторської служби України «Про усунення виявлених порушень» від 24.03.2025 року №000600-14/3704-2025 до набранням законної сили судового рішення в адміністративній справі за позовом КП «Дніпровський метрополітен» до Державної аудиторської служби України про визнання протиправною і скасування письмової вимоги Державної аудиторської служби України «Про усунення виявлених порушень» від 24.03.2025 року № 000600-14/3704-2025.

Заборонено Державній аудиторській службі вчиняти будь-які дії спрямовані на стягнення сум спірних фінансових санкцій, які відображені у вимозі Державної аудиторської служби України «Про усунення виявлених порушень» від 24.03.2025 року № 000600-14/3704-2025, до набрання законної сили судового рішення в адміністративній справі за позовом КП «Дніпровський метрополітен» до Державної аудиторської служби України про визнання протиправною і скасування письмової вимоги Державної аудиторської служби України «Про усунення виявлених порушень» від 24.03.2025 року №000600-14/3704-2025.

Не погодившись із ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 року відповідач подав апеляційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив ухвалу суду скасувати та відмовити повністю у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції повинен не врахував той факт, що позивач відповідно до статті 2 Закону №2939 є підконтрольною органу державного фінансового контролю установою (підприємством) та у разі, якщо підконтрольна установа за результатами проведеного заходу державного фінансового контролю не погоджується з висновками органу державного фінансового контролю, що викладені у вимозі про усунення виявлених порушень, така підконтрольна установа має право звернутися на загальних підставах до суду адміністративної юрисдикції відповідно до статті 5 КАС України з визначенням обсягу порушеного, невизнаного або оспорюваного права.

Вважає, що позивач подавши заяву про забезпечення позову у справі №160/11257/25 здійснив спробу розглянути заявлені по суті позовні вимоги шляхом розгляду заяви про забезпечення позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні скарги відповідача.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Частинами 1 та 2 ст.150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За приписами ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч.2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.6 ст.154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна дійти висновку, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких заходів мати незворотні наслідки.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Як визначено судом першої інстанції, вчинення відповідачем дій спрямованих на стягнення сум спірних фінансових санкцій, які передбачені Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», виконання яких створить комплекс правових наслідків, зокрема унеможливить виплату заробітної плати працівникам, здійснення розрахунків з контрагентами тощо, що в свою чергу може привести до аварійної небезпеки на маршрутах метрополітену та призвести до зупинки його роботи.

Колегія суддів звертає увагу, що мотиви заяви про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях заявника, щодо можливих в майбутньому порушень прав та інтересів позивача, що може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення його порушених прав або інтересів.

Таким чином, оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для задоволення такої заяви.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, а також те, що судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права ухвалено судове рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі (ухвала про забезпечення позову), апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 року скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної аудиторської служби України задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі №160/11257/25 скасувати.

У задоволенні заяви представника Комунального підприємства «Дніпровський метрополітен» Дніпровської міської ради про забезпечення позову у справі № 160/11257/25 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко