Справа № 640/5320/21
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" вересня 2025 р. справа № 640/5320/21
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 13.01.2021 за №11-п, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ФОП ОСОБА_1 , суб`єкт господарювання, платник податків), в інтересах якої діє адвокат Шипіцин Олександр Володимирович (надалі по тексту також представник позивача), у лютому 2021 року звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (надалі по тексту також відповідач, ГУ ДПС у м. Києві, Головне управління ДПС у м.Києві, податковий орган, контролюючий орган), у якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у м. Києві від 13.01.2021 за №11-п "Про проведення фактичних перевірок" в частині призначення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, з порушенням норм матеріального права, правової процедури та невірного встановлення фактичних обставин, а також з порушенням організації проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 видано наказ від 13.01.2021 за №11-п (надалі по тексту також оскаржуваний наказ), яким доручено провести фактичну перевірку суб`єкта господарювання.
Як стверджує представник позивача, підставою для проведення перевірки 170 суб`єктів господарювання слугує Доповідна записка Управління контролю управління контролю за розрахунковими операціями від 12.01.2021 за №12/26-15-07-07, натомість правовими підставами у оскаржуваному наказі визначено підпункти 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України. В той же час, зі змісту такого залишається незрозумілим, який саме з перелічених приписів Кодексу слугував підставою для призначення фактичної перевірки саме позивача.
Окрім того, у наказі від 13.01.2021 за №11-п не міститься конкретної інформації про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог законодавства, передбачених підпунктами 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України. На переконання представника позивача, вказану інформацію до моменту призначення проведення фактичної перевірки контролюючий орган повинен був встановити у визначений законом спосіб до винесення спірного наказу.
З огляду на вищенаведене, виснувано про відсутність у відповідача на момент видання наказу інформації, яка б свідчила про порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи, відтак у останнього були відсутні підстави для призначення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 .
Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалою від 11.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.14).
Представником позивача подано до суду заяву від 29.04.2021, зареєстровану судом 05.05.2021, у якісь останній просить стягнути з ГУ ДПС у м. Києві на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень, а також долучено документи на підтвердження понесених витрат (а.с.18-24).
Головне управління ДПС у м. Києві скористалося правом подання відзиву на адміністративний позов, реєстрацію якого у суді здійснено 13.05.2021 (а.с.29-58). З доводами позивача, викладеними у позовній заяві, відповідач не погоджується, вказує на безпредметність заявленого позову й відтак просить суд відмовити у його задоволенні, виходячи з наступного.
Заперечуючи доводи позивача, контролюючий орган з посиланням на приписи пункту 81.1 статті 81 ПК України, звертає увагу, що ФОП ОСОБА_1 не мала правових підстав щодо відмови від допуску посадових осіб ГУ ДПС у м. Києві до проведення фактичної перевірки.
Заперечуючи доводи позивача щодо порушення порядку проведення фактичної перевірки, відповідач зауважує, що по прибуттю до об`єкта перевірки, платнику податків пред`являлися усі документи, передбачені податковим законодавством, більше того, вказаний вид перевірок здійснюється без попередження останнього.
На виконання положень пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" за №2825-IX від 13.12.2022 скеровано за належністю матеріали адміністративної справи №640/5320/21. Вказана справа надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду 24.03.2025 (а.с.60). Згідно з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №640/5320/21 передано на розгляд судді Чуприні О.В (а.с.61).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.03.2025, прийнято до провадження та призначено судовий розгляд справи №640/5320/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 13.01.2021 за №11-п.
Пунктами 2, 4-6 коментованої ухвали розгляд адміністративної справи №640/5320/21 постановлено розпочати спочатку, витребувано у Головного управління ДПС у місті Києві, оформлені і засвідчені відповідно до вимог статті 94 КАС України копії письмових доказів, а також письмові пояснення (а.с.62-63).
На виконання ухвали суду від 28.03.2025, відповідачем із використанням підсистеми "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи скеровано додаткові пояснення із долученням витребуваних матеріалів, зареєстровані у канцелярії суду 16.04.2025 (а.с.66-82).
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви та відзиву на позов, письмових заяв та додаткових пояснень, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Посадовими особами Головного управління Державної податкової служби у місті Києві у період з 21.01.2021 по 25.01.2021, на підставі наказу від 13.01.2021 за №11-п (а.с.73) та направлень на перевірку від 21.01.2021 за №859/26-15-07-07-01 та №860/26-15-07-07-01 (а.с.74, зворотній бік а.с.74) проведено фактичну перевірку господарської одиниці "магазин", розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить суб`єкту господарської діяльності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .
При здійсненні перевірки посадовими особами Головного управління Державної податкової служби у місті Києві встановлено ряд порушень, а саме вимог пункту 11 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 за №265/95-ВР, статті 153 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 за №481/95-ВР, частини 1 статті 21, статті 26, частини 3 статті 4 Кодексу законів про працю України.
Коментована перевірка господарської одиниці "магазин" проводилася у присутності ФОП ОСОБА_1 , про що зроблено відповідний запис в акті перевірки. Будь-яких зауважень (заперечень) до акту перевірки вказаною особою надано не було, від х надання остання відмовилась.
Окрім того, матеріали справи містять акт відмови від підписання направлення та отримання копії наказу на проведення перевірки від 21.01.2021 за №13/26-15-07-07-12 (зворотній бік а.с.80), акт відмови від підписання матеріалів перевірки від 25.01.2021 за №14/26-15-07-07-12 (а.с.81), запит про надання документів від 21.01.2021 (а.с.82).
Супровідним листом за №5701/6/26-15-07-07-01-13 від 26.01.2021 (а.с.76) на податкову адресу позивача скеровано другий примірник акту фактичної перевірки, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення засвідчується одержання такого платником податків (зворотній бік а.с.75).
Вважаючи протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у місті Києві щодо призначення та проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 шляхом прийняття наказу від 13.01.2021 за №11-п, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до статті 244 КАС України, суд вирішуючи питання, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин та враховуючи період, в якому тривали спірні правовідносини, а також дати застосування фінансових санкцій зазначає, що до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми права, які діяли в часі на момент їх виникнення.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі по тексту також ПК України, Кодекс), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (тут і надалі по тексту у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).
За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема:
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (підпункти 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України).
Суд звертає увагу, що на відміну від всіх інших передбачених законом перевірок, саме фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України.
Водночас, попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Так, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).
Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України однією з обов`язкових умов для початку проведення фактичної перевірки встановлено пред`явлення платнику податків копії наказу про проведення перевірки. Також визначено вимоги до такого наказу, а саме він має містити: дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Абзацами п`ятим і шостим пункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
Системний аналіз зазначених вище по тексту судового рішення положень Податкового кодексу України дає підстави для висновку про виникнення права у посадових осіб податкового органу розпочати проведення фактичної перевірки за наявності хоча б однієї з підстав для їх проведення, визначених у відповідному наказі, а також за умови пред`явлення або надіслання, у випадках передбачених Кодексом, відповідних документів.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Поєднання визначених Податковим кодексом України підстав, як передумов проведення фактичної перевірки слугувала предметом дослідження Верховного Суду у постанові від 31.07.2024 у справі №2040/7330/18, зокрема, виснувано про можливість проведення такої у випадку дотримання наступних умов: повинна бути наявною одна з визначених підпунктах 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України підстав для проведення фактичної перевірки; підставою для проведення перевірки повинно бути рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом (процесуальна підстава); копія вказаного рішення має вручатися платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки (процедурна підстава).
Судом зі змісту наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 13.01.2021 за №11-п (а.с.73) встановлено, що контролюючим органом підставами для призначення спірної перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами), визначені підпункти 80.2.2, 80.2.3, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
У межах Додатку №127 до оскаржуваного наказу, яким визначено перелік суб`єктів господарювання для проведення фактичних перевірок працівниками управління контролю за розрахунковими операціями на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, містяться відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , а також про об`єкт перевірки, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , магазин, тривалість перевірки складає 10 діб, датою початку такої встановлено 21.01.2021 (а.с.35).
Верховний Суд у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, ухваленої у складі Судової палати, сформулював висновки, за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.
У зазначеній постанові суду Судова палата також акцентувала увагу на застосовності у спорах цієї категорії висновків Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 31.07.2024 у справі №821/789/18 вказує, що правовий аналіз пункту 80.2 статті 80 ПК України свідчить про те, що здебільшого підстави, передбачені у відповідних підпунктах цієї норми, встановлюють лише єдину передумову для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків вимог законодавства у певній сфері, яка і є фактичною підставою для проведення перевірки.
У цій адміністративній справі в основу проведення фактичних перевірок платника податків відповідачем покладено підпункти 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України (правові підстави).
Разом із тим, суд також бере до врахування обставину того, що згідно Додатку №127 до оскаржуваного наказу, ФОП ОСОБА_1 належала до переліку тих суб`єктів господарювання, перевірка яких проводиться на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (а.с.35).
В пункті 57 постанови від 26.03.2024 у справі №420/9909/23 Верховний Суд наголосив, що на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання "наявності підстав для проведення перевірки" від питання "достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі" та/або "недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки". Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 28.05.2024 у справі №280/1431/23 виклав наступний узагальнюючий висновок: "У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою.
Оскільки підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки, то у наказі про призначення перевірки контролюючий орган поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення зобов`язаний відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.
Тобто, у разі, якщо підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про "наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення" або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.
Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу. У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав".
Водночас, беручи до врахування також висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, підставою для визнання наказів контролюючого органу або наслідків його реалізації протиправними є не будь-які недоліки, а лише ті, які є істотними і суттєво вплинули на реалізацію прав платника податків. Відсутність детальної конкретизації підстав перевірки не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним. Здійснюючи розгляд конкретної справи та оцінюючи обставини, підстави позову, суд не позбавлений можливості встановити та перевірити дійсну наявність або відсутність підстав для призначення фактичної перевірки згідно з наказом, у якому відображено мінімально допустимий обсяг інформації.
Фактичною підставою для призначення перевірки є інформація, яка міститься у Доповідній записці Управління контролю за розрахунковими операціями ГУ ДПС у м. Києві від 12.01.2021 за №12/26-15-17-07-07 (зворотній бік а.с.73), за змістом якої на виконання вимог підпунктів 20.1.4, 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 і на підставі статті 80 глави 8 розділу ІІ Податкового кодексу України, Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 за №265/95-ВР, інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, Управління просить дозволу на проведення фактичних перевірок суб`єктів господарювання у січні 2021 року, які наведені у додатку, серед яких містяться відомості про позивача, фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій ведення касових операцій наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
У вигляді таблиці представлені відомості про ФОП ОСОБА_1 , серед яких зазначено її основний вид діяльності (Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами), адресу об`єкта, перевірка якого проводиться ( АДРЕСА_1 , магазин), водночас у графі, призначені для відображення реквізитів документа, щодо порушень вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів зазначено про здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Отже, у оскаржуваному наказі від 13.01.2021 за №11-п та Додатку №127, що є невід`ємною частиною такого, міститься покликання не тільки на правову підставу (підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України), проте також зазначено реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки (Доповідна записка Управління контролю за розрахунковими операціями ГУ ДПС у м. Києві від 12.01.2021 за №12/26-15-17-07-07), відповідно до змісту якого підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Враховуючи правові висновки, викладені Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 28.05.2024 у справі №280/1431/23, наявність в наказі від 13.01.2021 за №11-п посилань на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України поряд із відображенням реквізитів документа, який став приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію, є мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки.
Беручи до уваги вищенаведене, суд доходить висновку, що оскаржуваний наказ про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 містить усі необхідні найменування та реквізити, а також належне оформлення підстав для її проведення, що виключає обставину протиправності у призначенні та проведенні фактичної перевірки господарського об`єкту позивача.
Інші доводи і міркування сторін з приводу прийнятого Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві наказу від 13.01.2021 за №11-п не спростовують висновків суду, викладених вище по тексту судового рішення.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивач не довів перед судом свої вимоги про протиправність прийнятого Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві наказу від 13.01.2021 за №11-п.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За наслідком дослідження наведених в адміністративному позові мотивів та аргументів суд не знайшов обґрунтованих підстав для скасування прийнятого Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві наказу від 13.01.2021 за №11-п.
За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.
Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає, що позивачем за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 гривень, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься платіжна інструкція за №BB50-9B5C-C868-K540 від 24.01.2021 (а.с.6).
Окрім того, представником позивача подано до суду заяву від 29.04.2021, зареєстровану судом 05.05.2021, у якісь останній просить стягнути з ГУ ДПС у м. Києві на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень, а також долучено документи на підтвердження понесених витрат (а.с.18-24).
Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом адміністративної справи №640/5320/21, зокрема судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_2 ;

представник позивача Шипіцин Олександр Володимирович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , ордер на надання правничої допомоги серії АН №1028569 від 24.02.2021), проспект Перемоги, буд. 67, корп. І, офіс 217, м. Київ, 03062;

відповідач Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (ідентифікаційний код юридичної особи, ), вул. Шолуденка, 33/19, м.Київ, 04116.

Суддя Чуприна О.В.