Справа № 140/3177/25
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3177/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» до Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про визнання протиправним та скасування пункту 3 вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Державна установа «Луцький слідчий ізолятор» (далі ДУ «Луцький слідчий ізолятор», позивач) звернулася з позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування пункту 3 вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про усунення виявлених ревізією порушень чинного законодавства №130308-14/422-2025 від 25.02.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДУ «Луцький слідчий ізолятор» за період з 01.01.2022 по 30.09.2024, якою встановлено порушення, що відображені в акті ревізії від 27.01.2025 №130308-23/01. На підставі акту ревізії, Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області складено та направлено вимогу про усунення виявлених ревізією порушень чинного законодавства від 25.02.2025 №130308-14/422-2025. Позивач не погоджується з висновками акту, яким встановлено, що використання доходів спеціального фонду від утримання із заробітної плати засуджених за комунально-побутове обслуговування в порушення абзацу 17 частини четвертої статті 13 Бюджетного кодексу України (далі БК України) отримані надходження не спрямовано на організацію додаткової діяльності по наданню цих послуг на покриття витрат за комунальні послуги та оплата яких проведена за рахунок загального фонду на загальну суму 215393,41 грн з урахуванням оплати комунальних послуг за рахунок спеціального фонду в сумі 16000,21 грн. Вказане порушення призвело до незаконних видатків бюджетних коштів загального фонду державного бюджету на загальну суму 215393,41 грн у результаті оплати за рахунок коштів загального фонду кошторису видатків спеціального фонду кошторису понесених при наданні засудженим житлово-комунальних послуг та відповідно, завищення видатків загального фонду кошторису на вказану суму.

У той же час позивач вказує, що при розрахунковій потребі у видатках загального фонду на 2022, 2023, 2024 роки по КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» потреба складала 3130,6 тис. грн, 4013,1 тис. грн, 3974,5 тис. грн, в той час, коли за загальним фондом кошторису призначення на придбання предметів, матеріалів, обладнання та інвентарю за КЕКВ 2210 склали 2022 рік 331,9 тис. грн, 2023 рік 209,7 тис. грн, 2024 рік 62,0 тис. грн. В умовах недофінансування видатків загального фонду установа не в змозі забезпечити належні житлові, побутові і санітарно-гігієнічні умови утримання засуджених. Тому придбання миючих засобів та предметів першої необхідності засудженим та ув`язненим, матеріалів для проведення поточних ремонтів в гуртожитках режимного корпусу для утримання засуджених та ув`язнених, в банно-пральному комплексі, в спальному приміщенні для господарської обслуги для забезпечення особистого простору засуджених встановлення перегородки, роботи щодо термомодернізації заміна дерев`яних вікон та дверей на металопластикові конструкції проводилися за рахунок коштів спеціального фонду згідно із затвердженим кошторисом установи. До робіт з господарського обслуговування у слідчому ізоляторі залучаються засуджені на підставі трудового договору. Штат господарської обслуги утримується за рахунок коштів загального фонду. З коштів, які зараховуються на спеціальний фонд установи як відшкодування засудженими вартості витрат на їх утримання, не здійснюються видатки на придбання паперу, комп`ютерної техніки, оплату послуг спецзв`язку, інтернету, матеріалів на поточний ремонт службових кабінетів співробітників установи.

Враховуючи вищевикладене установа стверджує, що надходження коштів до спеціального фонду спрямовано на заходи, які необхідні для виконання основних функцій, які не забезпечені або забезпечені частково коштами загального фонду та використовуються за цільовим призначенням, а саме кошти, отримані як відшкодування засудженими вартості витрат на їх утримання (за житлово-комунальні та побутові послуги) направлені на приведення умов тримання засуджених у відповідність з національними та міжнародними стандартами.

Крім того, у висновку акта перевірки зазначено, що до розрахунку вартості утримання відомчого гуртожитку з березня 2023 року включено витрати на виплату заробітної плати з ЄСВ працівників відповідальних за ведення обліку і розрахунків по утриманню будинку в розмірі 1,0 грн за 1 м.кв. Відповідно у ревізійний період надійшло 10543,1 грн на оплату цих витрат (березень-грудень 2023 року 5549,0 грн, січень-вересень 2024 року 4994,1 грн). Однак, отримані надходження на виплату заробітної плати працівникам відповідальним за ведення обліку і розрахунків не використано, а вказані виплати проведено за рахунок коштів загального фонду кошторису. Позивач не згідний з встановленням незаконних видатків бюджетних коштів загального фонду державного бюджету на загальну суму 10543,10 грн витрат на виплату заробітної плати з ЄСВ працівника відповідального за ведення обліку і розрахунків по утриманню будинку, оскільки посада бухгалтера фінансового відділу в бюджетній установі фінансується із загального фонду бюджету відповідно до затвердженого кошторису та штатного розпису. Виплата заробітної плати працівнику установи здійснюється лише за рахунок коштів загального фонду бюджету, її утримання не може здійснюватися за рахунок коштів спеціального фонду, оскільки це вважатиметься нецільовим використанням бюджетних коштів. Заробітна плата працівників, зайнятих на посадах, які фінансуються із загального фонду, не може покриватися іншими джерелами, якщо це прямо не передбачено законодавством. Згідно табелю обліку використання робочого часу за відповідні місяці бухгалтер відповідальний за даний напрямок роботи повністю перебувала на робочому місці та виконувала обов`язки згідно посадової інструкції. Якщо працівник виконує додаткові обов`язки пов`язані із діяльністю, яка фінансується із спеціального фонду, виплати можуть здійснюватися за рахунок коштів спеціального фонду за договором цивільно-правового характеру. Такі договори з працівниками установи не укладалися.

Також позивач звертає увагу суду на не визначеність вимоги, оскільки вона є неконкретизованою. Зазначене у світлі обов`язкового характеру спірної вимоги в частині коригування роботи підконтрольної установи є порушенням вимог закону в частині змісту вимоги як акту індивідуальної дії, оскільки спірна вимога не містить чітких, конкретних і зрозумілих приписів на адресу підконтрольного суб`єкту. Тому оскаржувана вимога не відповідає критеріям, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, що є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовних вимог про скасування такої вимоги.

З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово (а.с.85).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.88-98). В обґрунтування цієї позиції вказав, що в порушення абзаців 16, 17 частини четвертої статті 13 БК України протягом ревізійного періоду отримані надходження доходів спеціального фонду (з основної та додаткової діяльності) не спрямовано на організацію основної та додаткової діяльності по наданню цих послуг на покриття витрат за комунальні послуги оплата яких проведена за рахунок загального фонду державного бюджету на загальну суму 336024,38 грн (з них: від надання послуг із забезпечення поліпшених умов тримання на суму 87360,47 грн, утримання відомчого гуртожитку на суму - 33270,50 грн, від утримання із заробітної плати засуджених на суму 215393,41 грн), що призвело до незаконних видатків бюджетних коштів загального фонду державного бюджету. Забезпечити відповідно до абзаців 16, 17 частини четвертої статті 13 БК України, пункту 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 (далі Постанова №228) усунення порушень щодо здійснення видатків із загального фонду на оплату комунальних послуг, які мають здійснюватися зі спеціального фонду на загальну суму 336024,38 грн шляхом використання вказаних власних надходжень ДУ «Луцький слідчий ізолятор».

Щодо отриманих доходів із утримання надходжень із заробітної плати засуджених на суму 215393,41 грн, відповідач зазначає, що ревізією встановлено, що у ревізійному періоді надходили кошти від утримання із заробітної плати засуджених за комунально-побутове обслуговування, які зараховувалися до доходів спеціального фонду кошторису як надходження від додаткової (господарської) діяльності. Відповідно у ревізійний період від надання цих послуг установі надійшло коштів на загальну суму 300955,82 грн. Отримані доходи використано відповідно до затвердженого кошторису. Ревізією використання доходів спеціального фонду від утримання із заробітної плати засуджених за комунально-побутове обслуговування встановлено, що отримані надходження не спрямовано на організацію додаткової діяльності по наданню цих послуг на покриття витрат за комунальні послуги та оплата яких проведена за рахунок загального фонду на загальну суму 215393,41 грн. Вказане порушення призвело до незаконних видатків бюджетних коштів загального фонду державного бюджету на загальну суму 215393,41 грн у результаті оплати за рахунок коштів загального фонду кошторису видатків спеціального фонду кошторису понесених при наданні засудженим житлово-комунальних послуг та відповідно, завищення видатків загального фонду кошторису на вказану суму.

Щодо отриманих доходів із утримання відомчого гуртожитку на суму 33270,50 грн, то відповідач вказує, що ревізією використання доходів спеціального фонду від надання послуг з утримання відомчого гуртожитку встановлено, що отримані надходження не спрямовано на організацію додаткової (господарської) діяльності по наданню цих послуг в частині проведення оплати праці працівників відповідальних за ведення обліку і розрахунків, оплати електроенергії використаної на освітлення приміщень загального користування, вивіз сміття на загальну суму 34262,49 грн та оплату яких проведено за рахунок коштів загального фонду кошторису, а саме: - до розрахунку вартості утримання відомчого гуртожитку з березня 2023 року включено витрати на виплату заробітної плати з ЄСВ працівників відповідальних за ведення обліку і розрахунків по утриманню будинку в розмірі 1,0 грн за 1 м.кв. Відповідно у ревізійний період надійшло 10543,1 грн на оплату цих витрат. Однак, отримані надходження на виплату заробітної плати працівникам відповідальним за ведення обліку і розрахунків не використано, а вказані виплати проведено за рахунок коштів загального фонду кошторису; - до розрахунків вартості утримання відомчого гуртожитку включено витрати на оплату електроенергії використаної на освітлення приміщень загального користування в розмірі 0,75 грн за 1 м кв до лютого 2023 року та в розмірі 0,8 грн за 1 м кв з березня 2023 року. Відповідно у ревізійний період надійшло 13817,01 грн на оплату цих витрат. За даними обліку позивачем використано на освітлення приміщень загального користування відомчого гуртожитку електроенергії на загальну суму 31884,48 грн, яка оплачена за рахунок коштів спеціального фонду кошторису на суму 15760,06 грн. Таким чином, оплату вартості електроенергії використаної на освітлення приміщень загального користування відомчого гуртожитку проведено за рахунок коштів загального фонду кошторису на загальну суму 16124,42 грн; - до розрахунків вартості послуги з утримання відомчого гуртожитку включено вивіз сміття в розмірі 0,08 грн за 1 м кв до лютого 2023 року та в розмірі 0,15 грн за 1 м кв з 01.03.2023. У ревізійному періоді жильцям гуртожитку нараховано та сплачено вартість послуг з вивезення побутових відходів при оплаті послуг з утримання гуртожитку на загальну суму 2119,71 грн. По даних обліку позивачу у ревізійному періоді надано ЛСКАТП «Луцькспецкомунтранс» послуг з вивезення побутових відходів відомчого гуртожитку на загальну суму 49506,61 грн, які оплачено за рахунок коштів спеціального фонду кошторису на суму 41911,64 грн. Таким чином, оплату вартості послуг з вивезення побутових відходів відомчого гуртожитку проведено за рахунок коштів загального фонду кошторису на загальну суму 7594,97 грн. Вказане порушення призвело до незаконних видатків бюджетних коштів загального фонду державного бюджету на загальну суму 34262,49 грн у результаті оплати за рахунок коштів загального фонду кошторису видатків спеціального фонду кошторису понесених на надання послуг з утримання відомчого гуртожитку та відповідно, завищення видатків загального фонду кошторису на вказану сум. Також відповідач зазначає, що позивачем було подано заперечення по даному порушенню, які були прийняті частково. Так, різниця між проведеними у листопаді і грудні 2024 року платежами за вивіз побутових відходів за рахунок коштів спеціального фонду в сумі, яка відповідно до наданих копій платіжних інструкцій 7479,77 грн та вартістю наданих послуг з вивезення побутових відходів відомчого гуртожитку за жовтень-грудень 2024 року в сумі 6487,78 грн, яка становить 991,99 грн, приймається як часткове відшкодування оплати вартості послуг вивезення побутових відходів відомчого гуртожитку за рахунок коштів загального фонду за січень-вересень 2024 року. А тому, суму утримання відомчого гуртожитку зменшено 34262,49 грн - 991,99 грн = 33270,50 грн.

Також відповідач звертає увагу, що позивачем оскаржується лише сума оплати праці працівників відповідальних за ведення обліку і розрахунків на загальну суму 10543,1 грн, разом з тим, порушення на суму 22727,40 грн не оскаржуються.

Щодо отриманих доходів від надання послуг із забезпечення поліпшених умов тримання на суму 87360,47 грн, відповідач зазначає, що ревізією використання доходів спеціального фонду від надання послуг із забезпечення поліпшених умов тримання встановлено, що отримані надходження не спрямовано на організацію основної діяльності по наданню цих послуг на покриття витрат за комунальні послуги та оплата яких проведена за рахунок загального фонду на загальну суму 97827,72 грн та оплату яких проведено за рахунок коштів загального фонду кошторису. У той же час, враховуючи частково прийняті заперечення ревізією використання доходів спеціального фонду від надання послуг із забезпечення поліпшених умов тримання встановлено, що отримані надходження не спрямовано на покриття витрат, пов`язаних з організацією та наданням цих послуг в частині проведення оплати комунальних послуг в загальній сумі 87360,47 грн. При цьому, відповідач зауважує, що позивачем порушення на суму 87360,47 грн не оскаржуються.

Щодо твердження позивача про невизначеність вимоги та її неконкретизованість, то відповідач зазначає, що Управління, як орган державного фінансового контролю не має обов`язку вказувати способи усунення порушень та відповідні норми законодавства, оскільки фактично це є дискреційним правом, а перелік способів та норм не є виключним. У випадку, якщо існує декілька способів усунення виявлених у ході ревізії порушень, правом вибору певного конкретного способу відповідно до приписів законодавства наділений саме керівник об`єкта контролю, тому останній не обмежений тими способами чи шляхами усунення, які зазначає орган державного фінансового контролю у вимозі, та вправі звернутися за роз`ясненнями до органу державного фінансового контролю.

З наведених підстав представник позивача просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до пункту 2.6.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2024 року відповідачем проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДУ «Луцький слідчий ізолятор» за період з 01.01.2022 по 30.09.2024, про що складено акт від 27.01.2025 №130308-23/09 (а.с.48-84).

Вищевказаний акт ревізії був підписаний позивачем 27.01.2025 із запереченнями.

Так, не погоджуючись із викладеним в акті ревізії, позивач надав Управлінню Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області заперечення від 06.02.2025 №СІ/633/9 (а.с.14-21).

Листом від 20.02.2025 №130300-14/406-2025 (а.с.22) відповідач направив ДУ «Луцький слідчий ізолятор» висновок на вищезазначені заперечення (а.с.23-34).

25.02.2025 на підставі висновків акту ревізії контролюючим органом сформована вимога №130308-14/422-2025 «Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства» (а.с.35-40), згідно із якою під час ревізії встановлено ряд порушень законодавства, які не усунуто в процесі проведення заходу державного фінансового контролю, зокрема:

3. В порушення абзаців 16, 17 частини четвертої статті 13 БК України протягом ревізійного періоду отримані надходження доходів спеціального фонду (з основної та додаткової діяльності) не спрямовано на організацію основної та додаткової діяльності по наданню цих послуг на покриття витрат за комунальні послуги оплата яких проведена за рахунок загального фонду державного бюджету на загальну суму 336024,38 грн (з них: від надання послуг із забезпечення поліпшених умов тримання на суму 87360,47 грн, утримання відомчого гуртожитку на суму - 33270,50 грн, від утримання із заробітної плати засуджених на суму 215393,41 грн), що призвело до незаконних видатків бюджетних коштів загального фонду державного бюджету.

Забезпечити відповідно до абзаців 16, 17 частини четвертої статті 13 БК України, пункту 23 Порядку №228 усунення порушень щодо здійснення видатків із загального фонду на оплату комунальних послуг, які мають здійснюватися зі спеціального фонду на загальну суму 336024,38 грн шляхом використання вказаних власних надходжень ДУ «Луцький слідчий ізолятор».

Не погоджуючись із пунктом 3 вимоги органу державного фінансового контролю, позивач звернувся із цим позовом до суду.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939-XII (далі - Закон № 2939-XII).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю). Згідно з приписами частини другої цієї статті орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України з дотриманням принципів, визначених Законом України «Про адміністративну процедуру».

Частиною першою статті 2 Закону №2939-XII визначено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Відповідно до частин другої та третьої статті 2 Закону №2939-XII державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі. Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 затверджено Положення про Державну аудиторську службу (далі - Положення), відповідно до пункту 1 якого Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до пункту 3 Положення основними завданнями Держаудитслужби є: 1) реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; 2-1) внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері державного фінансового контролю; 3) здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів; 4) надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг.

Підпунктом 3 пункту 4 Положення визначено, що Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення Держаудитслужба вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (пункт 7 Положення).

Таким чином, Держаудитслужба здійснює фінансовий контроль шляхом проведення інспектування (ревізії) через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи, зокрема Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області.

Відповідно до пункту 6 Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Вказані положення кореспондуються з пунктами 7 та 10 статті 10 Закону №2939-XII, за приписами яких органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

У частині другій статті 15 Закону №2939-XII закріплено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Порядок проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 (далі - Порядок №550).

Пунктом 2 Порядку №550 визначено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Пунктами 4, 5 Порядку № 550 передбачено, що планові та позапланові виїзні ревізії проводяться контролюючими органами відповідно до Закону та цього Порядку.

Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів проведення заходів державного фінансового контролю, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом.

Пунктом 16 Порядку №550 передбачено, що ревізія проводиться шляхом:

- документальної перевірки, що передбачає встановлення відповідності законодавству установчих, фінансових, бухгалтерських (первинних і зведених) документів, статистичної, фінансової та бюджетної звітності, господарських договорів, розпорядчих та інших документів об`єкта контролю, пов`язаних із плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності (далі - документи об`єкта контролю). Надання документів об`єкта контролю посадовим особам органу державного фінансового контролю забезпечується керівником об`єкта контролю чи його заступником у строк, який зазначається посадовими особами органу державного фінансового контролю у вимозі про надання документів та встановлюється з урахуванням запитуваного обсягу таких документів;

- фактичної перевірки, що передбачає контроль за наявністю грошових сум, цінних паперів, бланків суворої звітності, оборотних і необоротних активів, інших матеріальних і нематеріальних цінностей шляхом проведення інвентаризації, обстеження та контрольного обміру виконаних робіт, правильністю застосування норм витрат сировини і матеріалів, виходу готової продукції і природних втрат шляхом організації контрольних запусків у виробництво, контрольних аналізів готової продукції та інших аналогічних дій за участю відповідних посадових осіб органу державного фінансового контролю або фахівців інших органів, підприємств, установ та організацій. Посадові особи органу державного фінансового контролю мають право вимагати від керівників об`єкта контролю організацію та проведення фактичної перевірки в присутності посадових осіб органу державного фінансового контролю та за участю матеріально-відповідальних осіб, а у разі перевірки обсягу виконаних робіт - також представників суб`єкта господарювання - виконавців робіт.

Відповідно до пункту 35 Порядку №550 результати ревізії оформляються актом, який повинен мати наскрізну нумерацію сторінок.

Згідно з пунктами 45, 46 Порядку №550 у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державного фінансового контролю, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, та у разі надходження заперечень до нього - не пізніше ніж 10 робочих днів після надсилання висновків на такі заперечення об`єкту контролю надсилається вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об`єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

Згідно з пунктом 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дають підстави для висновку про те, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, відтак наділена рисами правового акта індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься), і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.

Спірна вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якому вона адресована.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі №820/3534/16 дійшла висновку, що спір про правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, є публічно-правовим та підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції. У цій постанові Велика Палата указала, що такий висновок був сформульований Верховним Судом України у постанові від 23.02.2016 по справі №818/1857/14, і Велика Палата не знайшла підстав для відступу від цієї позиції.

Аналогічна правова позиція також підтримана і Верховним Судом, зокрема у постанові від 08.05.2018 у справі № 826/3350/17, у якій за наслідками проведеного аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), сформульовано позицію, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.

Таку ж саму правову позицію Верховний Суд застосував, зокрема у постановах від 22.10.2020 у справі № 820/3089/17, від 31.05.2021 у справі №826/18686/16 та від 31.08.2021 у справі № 160/5323/20.

Отже, вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання.

У постанові від 08.05.2018 у справі №826/3350/17 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, судам належить, виходячи із правової природи письмової вимоги контролюючого органу, враховувати чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акту (указана позиція є усталеною та неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11.09.2018 у справі №825/1481/16, від 11.10.2018 у справі №813/4101/17, від 20.11.2018 у справі №815/4223/16, від 06.08.2020 у справі №826/6254/17, від 03.08.2023 у справі №260/3573/21, від 23.11.2023 у справі №560/7524/22, від 14.12.2023 у справі №1.380.2019.004998).

Як встановлено судом, Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області в фінансово-господарській діяльності позивача виявлені порушення вимог законодавства України та на підставі висновків акту ревізії контролюючим органом сформована оскаржувана вимога №130308-14/422-2025 від 25.02.2025 «Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства».

При цьому, позивач оскаржує лише пункт 3 вимоги №130308-14/422-2025 від 25.02.2025.

Надаючи оцінку пункту 3 оскаржуваної вимоги відповідача, суд зазначає, що позов не містить доводів позивача щодо порушення порядку організації та проведення перевірки, оформлення її результатів, розгляду заперечень на акт перевірки. Не встановлено процедурних порушень за наданими сторонами доказами і судом.

Крім того, суд звертає увагу, що пунктом 3 оскаржуваної вимоги встановлено, що в порушення абзаців 16, 17 частини четвертої статті 13 БК України протягом ревізійного періоду отримані надходження доходів спеціального фонду (з основної та додаткової діяльності) не спрямовано на організацію основної та додаткової діяльності по наданню цих послуг на покриття витрат за комунальні послуги оплата яких проведена за рахунок загального фонду державного бюджету на загальну суму 336024,38 грн, з яких: від надання послуг із забезпечення поліпшених умов тримання на суму 87360,47 грн; утримання відомчого гуртожитку на суму - 33270,50 грн (складається із оплати праці працівників відповідальних за ведення обліку і розрахунків на загальну суму 10543,1 грн, оплати вартості електроенергії використаної на освітлення приміщень загального користування відомчого гуртожитку на загальну суму 16124,42 грн та оплати вартості послуг з вивезення побутових відходів відомчого гуртожитку на загальну суму 7594,97 грн), від утримання із заробітної плати засуджених на суму 215393,41 грн, що в свою чергу призвело до незаконних видатків бюджетних коштів загального фонду державного бюджету.

Разом з тим, суд зауважує, що позивачем не оскаржується пункт 3 вимоги в частині встановлення порушення позивачем бюджетного відшкодування щодо отриманих доходів від надання послуг із забезпечення поліпшених умов тримання на суму 87360,47 грн, а також щодо оплати вартості електроенергії використаної на освітлення приміщень загального користування відомчого гуртожитку на загальну суму 16124,42 грн та оплати вартості послуг з вивезення побутових відходів відомчого гуртожитку на загальну суму 7594,97 грн, а відтак суд не надає оцінку виявленим відповідачем порушенням.

Що стосується отриманих доходів із утримання надходжень із заробітної плати засуджених на суму 215393,41 грн, то суд зазначає, що ревізією встановлено, що у ревізійному періоді надходили кошти від утримання із заробітної плати засуджених за комунально-побутове обслуговування, які зараховувалися до доходів спеціального фонду кошторису як надходження від додаткової (господарської) діяльності. Відповідно у ревізійний період від надання цих послуг установі надійшло коштів на загальну суму 300955,82 грн. У той же час, ревізією використання доходів спеціального фонду від утримання із заробітної плати засуджених за комунально-побутове обслуговування встановлено, що в порушення абзацу 17 частини четвертої статті 13 БК України отримані надходження не спрямовано на організацію додаткової діяльності по наданню цих послуг на покриття витрат за комунальні послуги та оплата яких проведена за рахунок загального фонду на загальну суму 215393,41 грн, зокрема: у 2022 році 94496,86 грн (124803,44 грн х 78,6% - 6598,64 грн, де 78,6% це частка у вартості надання житлово-комунальних послуг, 6598,64 грн оплата комунальних послуг за рахунок спеціального фонду), з них за теплопостачання 41734,33 грн, за водопостачання та водовідведення 5390,30 грн (різниця між сумою, яка підлягає оплаті та сумою, яка сплачена за рахунок коштів спеціального фонду 6988,94 грн 1598,64 грн), за електроенергію 36817,01 грн, за природний газ 7480,34 грн (це різниця між сумою, яка підлягає оплаті та сумою, яка сплачена за рахунок коштів спеціального фонду 12480,34 грн 5000,00 грн), оплата інших енергоносіїв 74,88 грн; у 2023 році 62500,99 грн (93625,03 грн х 76% - 8654,04 грн, де 76% - це частка у вартості надання житлово-комунальних послуг, 8654,04 грн оплата комунальних послуг за рахунок коштів спеціального фонду), з них за теплопостачання 28087,51 грн, за водопостачання та водовідведення 2963,34 грн (різниця між сумою, яка підлягає оплаті та сумою, яка сплачена за рахунок коштів спеціального фонду 5617,50 грн 2654,16 грн), за електроенергію 26215,01 грн, за природний газ 4579,75 грн (різниця між сумою, яка підлягає оплаті та сумою, яка сплачена за рахунок коштів спеціального фонду 10579,63 грн 5999,88 грн), оплата інших енергоносіїв 655,38 грн; за січень-вересень 2024 року 61395,56 грн (82527,35 х 75,3% - 747,53 грн, де 75,3% - це частка у вартості надання житлово-комунальних послуг, 747,53 грн оплата комунальних послуг за рахунок коштів спеціального фонду), з них за теплопостачання 27026,56 грн, за водопостачання та водовідведення 5897,28 грн (різниця між сумою, яка підлягає оплаті та сумою, яка сплачена за рахунок коштів спеціального фонду 6644,81 грн 747,53 грн), за електроенергію 22415,18 грн, за природний газ 5674,24 грн, оплата інших енергоносіїв 382,30 грн.

Вказане порушення призвело до незаконних видатків бюджетних коштів загального фонду державного бюджету на загальну суму 215393,41 грн у результаті оплати за рахунок коштів загального фонду кошторису видатків спеціального фонду кошторису понесених при наданні засудженим житлово-комунальних послуг та відповідно, завищення видатків загального фонду кошторису на вказану суму.

Позивач в спростування вказаних порушень у позовній заяві зазначив, що при розрахунковій потребі у видатках загального фонду на 2022, 2023, 2024 роки по КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» потреба відповідно складала 3130,3 тис. грн, 4013,1 тис. грн, 3974,5 тис. грн, в той час, коли за загальним фондом кошторису призначення на придбання предметів, матеріалів, обладнання та інвентарю за КЕКВ 2210 склали 2022 рік 331,9 тис. грн, 2023 рік 209,7 тис. грн та 2024 рік 62,0 тис. грн. Відтак, позивач вказує, що в умовах недофінансування видатків загального фонду установа не в змозі забезпечити належні житлові, побутові і санітарно-гігієнічні умови утримання засудженим.

З даного приводу суд зазначає, що статтею 121 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що особи, які відбувають покарання у виправних колоніях відшкодовують витрати на їх утримання, крім вартості харчування, взуття, одягу, білизни, спецхарчування та спецодягу.

Відповідно до абзацу 17 частини четвертої статті 13 БК України власні надходження бюджетних установ використовуються (з урахуванням частини дев`ятої статті 51 цього Кодексу) на організацію додаткової (господарської) діяльності бюджетних установ (за рахунок надходжень підгрупи 2 першої групи).

Частиною восьмою статті 13 БК України визначено, що платежі за рахунок спеціального фонду бюджету здійснюються в межах коштів, що фактично надійшли до цього фонду на відповідну мету (з дотриманням вимог частини другої статті 57 цього Кодексу), якщо цим Кодексом та/або законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) не встановлено інше.

Відшкодування вартості витрат на утримання засуджених здійснюється відповідно до Порядку відшкодування вартості витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2017 №80 (далі Порядок №80).

Згідно з пунктом 7 Порядку № 80 вартість витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань, яка відшкодовується із нарахованого їм заробітку, пенсій та іншого доходу, розраховується за видами наданих послуг, які безпосередньо пов`язані із забезпеченням створення належних матеріально-побутових умов під час відбування покарання.

Утримання засуджених в установах виконання покарань включає в себе надання житлово-комунальних та побутових послуг (пункт 6 Порядку № 80).

Пунктом 8 Порядку №80 передбачено, що кошти, які установа виконання покарань отримує від відшкодування засудженими вартості витрат на їх утримання зараховуються до спеціального фонду державного бюджету та використовуються в порядку, встановленому законодавством.

Таким чином кошти, отримані як відшкодування засудженими вартості витрат на їх утримання (за житлово-комунальні та побутові послуги), повинні спрямовуватись на оплату комунальних послуг та витрати з надання побутових послуг.

Водночас, ревізією встановлено, що видатки на оплату комунальних послуг, в тому числі спожитих та відшкодованих засудженими і зарахованих до спеціального фонду, як утримання із заробітку, пенсії або іншого доходу засуджених, здійснювалися за рахунок коштів загального фонду.

З приводу тверджень позивача про недофінансування видатків загального фонду суд зазначає, що такі доводи позивача не спростовують виявлене ревізією фактичне здійснення Державною установою в ревізійному періоді за рахунок загального фонду видатків на оплату комунальних послуг, які необхідно було провести за рахунок коштів спеціального фонду, що призвело до покриття витрат спеціального фонду коштами загального фонду на загальну суму 215393,41 грн.

Відтак, на думку суду, орган державного фінансового контролю правильно вказав у спірній вимозі на те, що покриття витрат спеціального фонду коштами загального фонду на вищевказану суму є порушенням бюджетного законодавства.

Також позивач у позовній заяві вказує, що не згідний з встановленням незаконних видатків бюджетних коштів загального фонду державного бюджету на загальну суму 10543,10 грн витрат на виплату заробітної плати з ЄСВ працівника відповідального за ведення обліку і розрахунків по утриманню будинку, оскільки посада бухгалтера фінансового відділу в бюджетній установі фінансується із загального фонду бюджету відповідно до затвердженого кошторису та штатного розпису.

Так, в акті ревізії зазначено, що ревізією використання доходів спеціального фонду від надання послуг з утримання відомчого гуртожитку встановлено, що в порушення абзацу 17 частини четвертої статті 13 БК України отримані надходження не спрямовано на організацію додаткової (господарської) діяльності по надання цих послуг в частині проведення оплати праці працівників відповідальних за ведення обліку і розрахунків оплати електроенергії використаної на освітлення приміщень загального користування і вивіз сміття на загальну суму 34262,49 грн, та оплату яких проведено за рахунок коштів загального фонду кошторису, а саме: до розрахунку вартості утримання відомчого гуртожитку з березня 2023 року включено витрати на виплату заробітної плати з ЄСВ працівників відповідальних за ведення обліку і розрахунків по утриманню будинку в розмірі 1,0 грн за 1 м. кв. Відповідно у ревізійний період надійшло 10543,1 грн на оплату цих витрат (березень-грудень 2023 року 5549,0 грн, січень-вересень 2024 року 4994,1 грн). Однак, отримані надходження на виплату заробітної плати працівникам відповідальним за ведення обліку і розрахунків не використано, а вказані виплати проведено за рахунок коштів загального фонду кошторису.

Вказане порушення призвело до незаконних видатків бюджетних коштів загального фонду державного бюджету у результаті оплати за рахунок коштів загального фонду кошторису видатків спеціального фонду кошторису понесених на надання послуг з утримання відомчого гуртожитку та, відповідно, завищення видатків загального фонду кошторису.

Суд погоджується з висновками акту ревізії про допущення позивачем порушення бюджетного законодавства в частині покриття видатків спеціального фонду коштами загального фонду, з огляду на те, що власні надходження ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від надання місць у відомчому гуртожитку обліковуються в доходах спеціального фонду як надходження від додаткової (господарської) діяльності. Вказані надходження згідно частини четвертої статті 13 БК України відносяться до підгрупи 2 надходження бюджетних установ від додаткової (господарської) діяльності, першої групи надходження від плати за послуги, що надаються бюджетними установами згідно із законодавством та використовуються на організацію додаткової (господарської) діяльності бюджетних установ та господарські потреби бюджетних установ, включаючи оплату комунальних послуг і енергоносіїв. До вказаних надходжень зараховуються платежі за проживання в відомчому гуртожитку ДУ «Луцький слідчий ізолятор», які сплачують наймачі, що користуються жилою площею. Плата за проживання у гуртожитку включає додаткові до основної діяльності по утриманню слідчого ізолятора витрати понесені для організації і здійснення господарської діяльності по утриманню відомчого гуртожитку. Зокрема, до розрахунків включено витрати на оплату праці працівників відповідальних за ведення обліку. Актом ревізії встановлено, що у ревізійний період надані послуги за проживання повністю сплачені жильцями та заборгованість не обліковується. Вказана обставина не заперечується позивачем. Згідно з частиною четвертою статті 13 БК України понесені для організації і здійснення господарської діяльності по утриманню відомчого гуртожитку додаткові витрати підлягають оплаті за рахунок отриманих платежів за проживання в гуртожитку. Однак, ревізією встановлено, що отримані платежі не спрямовано на покриття додаткових витрат понесених для організації і здійснення господарської діяльності по утриманню відомчого гуртожитку та оплату цих витрат проведено за рахунок бюджетних коштів загального фонду кошторису виділених з державного бюджету для забезпечення основної діяльності по утриманню слідчого ізолятора, а саме на оплату праці працівників відповідальних за ведення обліку 10543,1 грн.

При цьому, суд зауважує, що позивач в спростування виявленого порушення посилається лише на те, що виплата заробітної плати бухгалтера фінансового відділу в бюджетній установі має здійснюватися лише за рахунок коштів загального фонду бюджету, однак будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин не надає. У той же час, суд зауважує, що у бюджетних установах заробітна плата працівників, у тому числі бухгалтерів, може виплачуватися як з загального, так і з спеціального фонду бюджету, зокрема, зарплата бухгалтера може фінансуватися з коштів спеціального фонду, якщо він виконує функції, пов`язані з діяльністю, що фінансується з цього фонду. Відтак, у випадку, якщо бухгалтер виконує функції, пов`язані з обліком надходжень та витрат на утримання гуртожитку і саме на ці функції було передбачене фінансування за рахунок мешканців (1 грн/мІ), то у такому випадку заробітна плата відповідного працівника (повністю або частково) могла і мала бути виплачена за рахунок надходжень спеціального фонду.

Підсумовуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено обґрунтованість висновків ревізії про виявлені порушення, а відтак вимога про усунення виявлених ревізією порушень правомірно пред`явлена об`єкту контролю. При цьому така вимога жодним чином не порушує прав та законних інтересів Державної установи, а відповідно до вимог чинного законодавства спрямована на корегування роботи підконтрольної установи та приведення її у відповідність із вимогами закону.

Щодо твердження позивача про те, що пункт 3 вимоги є неконкретизованим, то суд зауважує, що у вказаному пункті на позивача покладено обов`язок забезпечити відповідно до абзаців 16, 17 частини четвертої статті 13 БК України, пункту 23 Порядку № 228 усунення порушень щодо здійснення видатків із загального фонду на оплату комунальних послуг, які мають здійснюватися зі спеціального фонду на загальну суму 336024,38 грн шляхом використання вказаних власних надходжень ДУ «Луцький слідчий ізолятор».

Таким чином, Управлінням конкретизовано, яких саме заходів має вжити позивач, визначено спосіб усунення виявлених порушень, що свідчить про його чіткість та визначеність. У той же час, позивачем, окрім посилань на висновки Верховного Суду, не конкретизовано в чому саме проявляється невизначеність, на думку позивача, пункту 3 спірної вимоги.

Враховуючи, що проведеною ревізією встановлено порушення, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, тому в досліджуваному випадку вимоги контролюючого органу в частині усунення допущених порушень сформульовано чітко, конкретно, з врахуванням вимог закону, які регулюють ці відносини, та спрямовані на захист державних інтересів.

Суд наголошує, що наділяючи органи державного фінансового контролю правом пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» не встановлює за необхідне зазначення будь-яких застережень щодо способу виконання підконтрольною особою вимоги, також таких застережень не встановлюють інші чинні правові акти, які регулюють спірні правовідносини.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та встановлених обставин справи у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправним пункту 3 вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про усунення виявлених ревізією порушень чинного законодавства №130308-14/422-2025 від 25.02.2025, оскільки доводи позивача не спростовують правомірності оскарженої вимоги та не дають суду підстав для її скасування.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» до Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про визнання протиправним та скасування пункту 3 вимоги, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.М. Димарчук