Справа № 380/14048/25
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

01 вересня 2025 рокусправа № 380/14048/25

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Кравців О.Р. одержав позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 2), в якому, з урахуванням заяви про усунення недоліків від 01.08.2025, просить:

« 3. Зобов`язати Західне Міжрегіональне Управління Міністерства Юстиції (м. Львів) Управління ДВС відділу примусового виконання рішень та Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вжити заходів щодо належного інформування ОСОБА_1 про можливість отримання невиплаченої пенсії покійного ОСОБА_2 , а також про відновлення виконавчого провадження за моєї участі;

4. Визнати протиправною бездіяльність Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Львів) Управління ДВС відділу примусового виконання рішень щодо незалучення ОСОБА_1 як єдиної спадкоємиці померлого ОСОБА_2 до виконавчого провадження, незважаючи на мою заяву від 24.08.2024 року та наданні належних доказів мого спадкового статусу;

5. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке не повідомило мене належним чином про: право на отримання невиплаченої пенсії мого померлого батька; не надало вчасно вичерпної інформації про обсяг пенсійної заборгованості; не здійснило дій щодо належного повідомлення Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Львів) Управління ДВС відділу примусового виконання рішень та мене, як спадкоємиці про право на звернення за виплатами відповідно до ст. 46, 48 Конституції України, ст.1227 ЦКУ, ст. 50, 52 Закону України «Про загальне обов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою суду від 15.07.2025 позовну заяву залишено без руху. Позивачу вказано на необхідність визначитися чи ця заява ("позовна заява") подана в порядку виконання рішення суду у справі №380/7757/21, чи позивач вважає таку окремим позовом. У разі, якщо позивач вважає цю заяву окремим позовом, їй необхідно уточнити позовні вимоги і викласти їх відповідно до вимог статті 5 КАС України. Також зазначено, що позовна заява надійшла до суду із суттєвим пропуском шестимісячного строку, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України, а викладені позивачем причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, суддя не визнає поважними.

На виконання вимог ухвали суду від 15.07.2025 позивач подала заяву про усунення недоліків, в якій вказала, що подана нею заява є новим позовом. Позивач зазначила: "нові та додаткові, поважні причини для подання позову: 1. Невчасне отримання постанови про закриття виконавчого провадження №66886806, отримане через рік листом від 27.12.2022 року; 2. Смерть мого батька, оформлення спадщини; 3. Форс мажорні обставини - військові дії; 4. Невиконання вимог Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Львів) Управління ДВС відділу примусового виконання рішень щодо належного розгляду моєї заяви; 5. Невідомість про факт повного закриття виконавчого провадження, я не мала об`єктивної можливості дізнатись про дії ДВС, оскільки мене не допускали, як єдину спадкоємицю, до огляду виконавчого провадження; 6. Очікування відповідей від інших органів, зокрема від Пенсійного фонду України у Львівській області, а також суду в межах іншої справи №380/7757/21, яка впливає на предмет спору; 7. Недостатній правовий досвід і відсутність юридичної допомоги; 8. Тривале лікування захворювання серця, що підтверджується довідкою МСЕК та медичними документами". Також, позивач уточнила зміст позовних вимог та збільшила їх, заявивши додатково позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частинами 1 та 2 статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

День, коли особа дізналася про порушення свого права це встановлений з доказів день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому, повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду передбаченого статтею 122 КАС України для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а зазначила, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

При цьому, поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом певного строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

Водночас триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з підстав для поновлення строку може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Реалізувати своє право на захист у порядку адміністративного судочинства потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні та об`єктивні причини.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Вирішуючи питання про поновлення строку, у межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Слід зауважити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами і труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Крім цього, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судом пропущеного строку.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, а отже, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Із змісту позовної заяви та заяви про усунення недоліків суддя встановив, що позивач, зокрема, оскаржила бездіяльність відповідача 1 щодо не здійснення розгляду її заяви від 24.08.2024 та бездіяльність відповідача 2 щодо неповідомлення про право на отримання невиплаченої пенсії померлого батька.

Проте позовна заява надійшла до суду лише 10.07.2025 із суттєвим пропуском шестимісячного строку звернення, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України.

Підставами пропуску строку звернення до суду позивач вказала, зокрема, "невчасне отримання постанови про закриття виконавчого провадження №66886806, отримане через рік листом від 27.12.2022; смерть мого батька, оформлення спадщини; невідомість про факт повного закриття виконавчого провадження, я не мала об`єктивної можливості дізнатись про дії ДВС, оскільки мене не допускали, як єдину спадкоємицю, до огляду виконавчого провадження".

Однак суддя зауважує, що позивач у свої заяві про усунення недоліків вказала, що "постанова про закриття виконавчого провадження №66886806 надіслана листом від 27.12.2022 та отримана через рік".

Таким чином, позивач ще у 2023 році отримала постанову про повернення виконавчого документа стягувачу №66886806, а отже знала про хід виконавчого провадження.

Також, позивач вказала причиною пропуску строків звернення до суду "очікування відповідей від інших органів, зокрема від Пенсійного фонду України у Львівській області, а також суду в межах іншої справи №380/7757/21, яка впливає на предмет спору".

Однак суддя такі покликання позивача оцінює критично, оскільки постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, як зазначає позивач отримана у 2023 році, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Водночас згідно з долученими доказами, позивач почала вчиняти дії з метою отримання інформації щодо отримання сум заборгованості нарахованої померлому батьку лише у серпні 2024 року.

Водночас слід зауважити, що протягом 2023-2024 років позивач неодноразово зверталася до Львівського окружного адміністративного суду із позовами, зокрема, щодо питання судового контролю, видання судових наказів у справі №380/7757/21. Також, у серпні 2024 року позивач зверталася із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та визнання протиправною бездіяльності відповідача у справі, яка ухвалою суду від 17.09.2024 повернута без розгляду.

Отже, позивач ще у 2023 році повідомлена про хід виконавчого провадження з примусового виконання рішення за позовом її батька. Позивач розпочала вчиняти дії з метою отримання нарахованої заборгованості на виконання рішення суду у 2023 році. При цьому, щодо питання отримання сум нарахованої заборгованості на виконання рішення суду в порядку спадкування позивач розпочала у серпні 2024 року.

При цьому, отримання листів-відповідей у серпні 2024 року не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду.

Викладене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.02.2018 у справі №607/7919/17, від 16.05.2018 у справі №521/9634/17, від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

Щодо покликань позивача про "невиконання вимог Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Львів) Управління ДВС відділу примусового виконання рішень щодо належного розгляду моєї заяви" слід зазначити, що така заява датована 24.08.2024, однак позовна заява про визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 надійшла до суду майже через різ після звернення, лише 10.07.2025.

Також, у позовній заяві позивач вказав, що строк звернення нею пропущений у зв`язку із хронічним захворюванням серця. Такі ж покликання позивач вказала і в заяві про усунення недоліків, а саме: "тривале лікування захворювання серця, що підтверджується довідкою МСЕК та медичними документами".

Суддя зважає на такі покликання позивача, однак повторно зазначає, що позивач надала до суду докази періодичного проведення огляду стану здоров`я, при цьому такі огляди значно віддалені у часі один від одного та проведені позивачу 17.03.2025, 14.05.2025, 16.05.2025, 19.05.205, 03.06.2025, 27.06.2025, тобто вже після пропуску позивачем строку звернення до суду. Також, надано докази перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 23.09.2024 по 24.10.2024 (виписний епікріз в амбулаторній карті), 18.11.2024 по 25.11.2024 (виписка із медичної карти амбулаторного хворого №104864), однак таке лікування не охоплює всього часу пропуску строку звернення до суду. Водночас період стаціонарного лікування позивача з 23.02.2024 по 05.03.2024 (виписка із медичної карти амбулаторного хворого №17493) мало місце ще до звернення позивача до відповідача із заявою 21.08.2024.

Водночас суддя вже зауважував, що позивач протягом 2023-2024 років неодноразово зверталася до Львівського окружного адміністративного суду із різного роду позовами та заявами в порядку виконання.

Щодо покликань позивача на "форс мажорні обставини - військові дії", суддя зазначає, що Верховний Суд у постановах від 26.09.2022 у справі №560/403/22, від 16.02.2023 у справі №640/7964/21, від 28.02.2023 у справа №400/6312/21 та від 20.04.2023 у справі №560/12377/21 вказав, що сам лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на права та обов`язки позивача.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2021 у справі №640/20314/20, досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

З огляду на викладене, суддя вважає необґрунтованими посилання позивача на ведення воєнного стану оскільки не встановив обставин, які б перешкоджали позивачу через запровадження в Україні воєнного стану звернутись до суду в межах шестимісячного строку, а сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 08.12.2022 у справі №990/120/22.

Суддя зауважує, що Львівський окружний адміністративний суд не припиняв роботи у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, працював у штатному режимі, забезпечував усім особам, у тому числі й позивачу в цій справі, можливість реалізації права на судовий захист. Відповідно інформація оприлюднена на офіційній веб-сторінці Львівського окружного адміністративного суду в мережі «Інтернет» у розділі «Новини».

При цьому, позивач мала можливість реалізувати своє право на подання позовної заяви до суду шляхом надсилання документів засобами поштового зв`язку та через особистий кабінет у системі «Електронний суд» або будь-якими іншими дистанційними засобами зв`язку.

Слід звернути увагу, що встановлення процесуальних строків законом та перевірка їх дотримання сторонами судом передбачено з метою дисциплінування учасників судового процесу, належного та своєчасного користування ними своїми процесуальними правами та обов`язками.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №804/6158/17.

З огляду на викладене суддя висновує, що позовна заява ОСОБА_1 надійшла до суду лише 10.07.2025, із суттєвим пропуском шестимісячного строку, встановленого статтею 122 КАС України, а викладені позивачем причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, суддя не визнає поважними.

Враховуючи викладене суддя дійшов висновку, що позивач у встановлений в ухвалі суду від 15.07.2025 строк не усунула в повному обсязі недоліки позовної заяви.

Згідно з частиною 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 5 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Оскільки позивач не усунула недоліки позовної заяви, відповідно до ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, таку слід повернути позивачу.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці ухвалу прийнято 01.09.2025.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 241-243, 248, 256 КАС України, суддя,-

у х в а л и в :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

3. Роз`яснити позивачу, що згідно з частиною 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала про повернення позовної заяви набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про повернення позовної заяви може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати підписання ухвали до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяКравців Олег Романович