Справа № 520/4195/25
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 серпня 2025 року справа № 520/4195/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівні, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нертус"

до Київської митниці Державної митної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення, картку відмови,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нертус" (далі по тексту позивач, ТОВ "Торговий дім "Нертус") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київської митниці Державної митної служби України (далі по тексту відповідач), у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 29.01.2025 № UA100250/2025/000001/2, прийняте відповідачем;

- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29.01.2025 №UA100250/2025/000016, прийняту відповідачем.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що прийняте рішення про коригування митної вартості товарів від 29.01.2025 № UA100250/2025/000001/2 та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29.01.2025 № UA100250/2025/000016 є протиправними, оскільки позивачем надано всі необхідні та достатні документи, передбачені статтею 53 Митного кодексу України, які дають можливість відповідачу визначити митну вартість задекларованого товару за основним методом - за ціною контракту щодо товару, який ввозиться на митну територію України, з огляду на що звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі Вікторівні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Відповідач 17.03.2025 за допомогою «Електронний суд» суду надіслало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що у спірних правовідносинах він діяв у межах наданих повноважень. Зазначив, що статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Митний орган посилався на аргументи з рішення про коригування митної вартості товарів. Митницею здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей використаних при обчисленні митної вартості. Під час такого контролю встановлено, що подані до митного оформлення документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Щодо розміру визначених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 22500 грн. представник відповідача зазначив, що виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану сторін, визначена вартість відшкодування вартості на правничу допомогу є явно не співмірною зі складністю конкретної судової справи, оскільки, справи даної категорії є типовими, нормативна база, що регулює вказане питання, а також судова практика вищих судів по справах даної категорії є усталеною.

Позивач через систему «Електронний суд» надав відповідь на відзив, в якому не погодившись з доводами представника відповідача, просив позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Позивач зареєстрований як суб`єкт господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 18.11.2013 (індивідуальний номер: 38982285). Основний вид діяльності за КВЕД: 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами.

Між позивачем (Україна, покупець) та Peters & Burg Kft (Угорщина, продавець) 09.12.2019 укладено контракт № 52 купівлі-продажу товару (далі «контракт»).

Відповідно до додаткової угоди від 31.01.2022 № 7 до контракту від 09.12.2019 № 52 купівлі-продажу товару виходить, що пунктом 3.1 розділу 3 контракту викладено у наступній редакції: «Транспортування партій товару здійснюється за рахунок покупця наземним видом транспортування на умовах поставки CFR-Одеса (Україна) та/або FCA Cegled (Hungary), FCA-Szolnok (Hungary) юІнкотермс 2010. У кожному випадку умови поставки указуються в інвойсі. Поставка товару здійснюється партіями на підставі письмової заявки покупця переданої по факсу».

Між позивачем та Peters & Burg Kft (Угорщина, продавець) 15.01.2024 укладено додаткову угоду № 15 до контракту купівлі-продажу від 09.12.2019 № 52, якою викладено розділ 3, пункт 3.6 Контракту у наступній редакції: «покупець при необхідності через економічну доцільність реалізації на внутрішньому ринку може розміщувати і переміщати Товар, який знаходиться у режимі митного складу ТОВ «Склад М» (юр. адреса: 61123, м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, буд. 40Д, кв. 62; адреси митних складів: - 62495, Харківська обл., Харківський район, смт. Васищеве, вул. Промислова, 22; - 57113, Миколаївська обл., Миколаївський район, смт. Ольшанське, вул. Промислова, 12; - Львівська обл., Стрійський район, с. Добряни, вул. Зелена, 8; - 09001, Київська обл., Білоцерківський район, м. Сквіра, вул. Київська, буд. 33.

Продавець надіслав на адресу покупця прайс лист від 01.12.24, згідно якого фірма Peters & Burg Kft пропонує до поставки протягом 2024 року (грудня) наступні препарати: Євро-Ленд, РК (5л), 3,95 дол. США за л/1, вказані ціни діють на умовах поставки FCA Цеглед/Солнок/Шеле.

На виконання вказаного контракту сторонами підписано додаток № 81 від 12.12.2024 «Специфікація» до контракту купівлі-продажу товару № 52 від 09.12.2019 згідно якого виходить, що загальна кількість поставляємого Товару складає: Євро-Ленд, РК (5л), 3,95 дол. США за л/1, кількість товару 90 000, загальна вартість у дол.США 355 500 та продавцем було виставлено ТОВ «ТД «НЕРТУС» інвойс № PET8-SZ-1180052 від 18.12.2024.

У вказаному інвойсі визначено строк оплати за товар та умови поставки FCA Szolnok (Hungary). На виконання вказаного контракту на митну територію України автомобільним транспортом на адресу ТОВ «ТД «НЕРТУС» було здійснено поставку товару.

Факт відвантаження продавцем товару покупцю на виконання додатку № 81 від 12.12.2024 «Специфікація» до контракту купівлі-продажу товару № 52 від 09.12.2019 та вказаного інвойсу підтверджується експортною декларацією країни відправлення та міжнародною автотранспортною накладною формою (CMR) № 24121952 від 19.12.24.

З метою митного оформлення товару, імпортованого на підставі вказаного Контракту, позивач надав до Київської митниці Державної митної служби України (, місцезнаходження юридичної особи: 03124, Україна, Київська область, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, буд. 8А) (далі Відповідач) електронну митну декларацію № 25UA21U8 від 20.01.2025 року з документами на підтвердження заявленої митної вартості.

Позивач 20.01.2025 надав до відповідача електронну митну декларацію № 25UA21U8 на товар: Євро-Ленд, РК (5л), 3,95 дол. США за л/1 та наступні документи: документ б/н від 17.12.24, пакувальний лист PET8-ML-1179215 від 18.12.24, інвойс № PET8-SZ-1180052 від 18.12.2024, міжнародна автотранспортна накладна форма (CMR) № 24121952 від 19.12.24, сертифікат № 464287 від 18.12.24, рахунок на оплату № 1197 від 20.12.24, довідка про транспортні витрати № 56 від 19.12.24, додаток № 81 від 12.12.2024 «Специфікація» до контракту купівлі-продажу товару № 52 від 09.12.2019, додаткова угода № 7 від 31.01.2022 до контракту № 52 від 09.12.2019 купівлі-продажу товару, додаткова угода № 15 від 15.01.2024 до контракту № 52 від 09.12.2019 купівлі-продажу товару, контракт № 52 від 09.12.2019 купівлі-продажу товару, посвідчення А10045 (з 19.07.23 по 31.12.33), заявка перевізнику № 332 від 19.12.24, договір № 4/2022 від 07.03.22, договір перевезення № 02/02-XP/ТДН від 02.02.23.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що у цій декларації митну вартість було заявлено за першим (основним) методом визначення вартості у розмірі 2 928 331,78 грн, яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 68256,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 53000,00 грн.

Після подання митної декларації та аналізу наданих документів та інформації відповідач розпочав процедуру консультацій із Декларантом шляхом формування електронного повідомлення, в якому зазначив, що за результатами опрацювання документів, поданих разом з митною декларацією 25UA21U8 від 20.01.2025, встановлено, що надані для підтвердження митної вартості документи містять розбіжності стосовно відомостей щодо включення числових значень складових митної вартості до ціни товару.

Відповідно до вказаного електронного повідомлення митний орган зобов`язав надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 2)обгрунтовані висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 3) експортну декларацію з урахуванням вимог статті 254 Митного кодексу України; 4) банківські платіжні документи щодо оплатиа попередні поставки; 5) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних витрат відповідно до виставленого рахунка-фактури; 6) надати документи: за кодом 0380 від 18.12.2024 №PET8-SZ-1180052, за кодом 0861 від 18.12.2024 №464287, за кодом 0003 від 17.12.2024 №б/н та за кодом 0271 №PET8-ML-1179215 з урахуванням вимог статті 254 Митного кодексу України.

На запит митного органу Позивач листом № 28/01-25 від 28.01.2025р. надав Відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості по ЕМД №25UA21U8 від 20.01.2025 року: - декларацію країни експортера MRN №24HU3210101D60AD36 від 2024 року з урахуванням ст.254 МК України; - прайс-лист постачальника (продавця) від 01.12.2024 року;- висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 22.01.2025 року № 121; - платіжної інструкції від 21.01.2025 року № 15139; - рахунку на оплату № 1197 від 20.12.2024 року; - міжнародна автотранспортна накладна (CMR) від 19.12.2024 року № 24121952; - довідка про транспортні витрати по ТОВ «ТД «НЕРТУС» № 56 від 19.12.2024 року; - заявка № 332 від 19.12.2024 року; - рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 року № 520/23854/24 (суддя Волошин Дмитро); - рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 року №520/31157/24 (суддя Кухар М.Д.); - документи: за кодом 0380 від 18.12.2024 №PET8-SZ-1180052, за кодом 0861 від 18.12.2024 №464287, за кодом 0003 від 17.12.2024 №б/н та за кодом 0271 №PET8-ML-1179215 з урахуванням вимог статті 254 Митного кодексу України.

За результатами проведеного контролю визначення митної вартості відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 29.01.2025 №UA100250/2025/000001/2.

У вказаному рішенні зазначено, що за результатами виконання митних формальностей за ЕМД встановлено, що надані документи, які відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ підтверджують заявлену митну вартість товарів, містять розбіжності, а саме:

- відповідно до п 4.1 Договору від 09.12.2019 № 52 ціна товару визначається у долларах США та включає: вартість товару, тари, упаковки, маркування. Усі цінові показники за Договором зазначаються у Специфікації. Однак, у специфікації № 81 від 12.12.2024 до Договору не зазначені відомості щодо вартості тари, упаковки та маркування;

- відповідно до п.5.1 договору на транспортне обслуговування від 02.02.2023 №02/02-ХР/ТДН та заявкою на перевезення вантажу від 19.12.2024 №332 визначено, що термін оплати за транспортні витрати здійснюється протягом 30 днів банківських днів з дня отримання оригіналів документів (акт, рахунок, довідка про транспортні витрати), при цьому декларантом не надано платіжні документи, що підтверджують факт оплати за надані транспортні послуги;

- у заявці від 19.12.2024 № 332 відсутній підпис та печатка замовника ТОВ «Торговий Дім «Нертус»;

- за результатами проведеного порівняння митної вартості заявленого товару встановлено, що у митного органу наявна інформація щодо рівня митної вартості ідентичних товарів за вищими рівнями митної вартості» та «Крім того у митного органу наявна інформація про факт зниження фактурної вартості заявленого ТОВ "Торговий Дім "Нертус" товару «Гербіцид Євро-Ленд,РК», виробник "Peters & Burg Kft",Угорщина, HU»;

- Висновок Державного підприємства «Укрпромзовнішекспертиза» від 22.01.2025 № 121, прийнято до уваги митницею, але не може бути підставою для підтвердження митної вартості оскільки не здійснено аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари;

- Додатково надана MRN № 24HU3210101D60AD36 з Угорщини до України є «транспортувальним супровідним документом про маршрут та безпеку» типу TIR, в якому відсутні відомості, що свідчать про оформлення документу;

- Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування зазначеного методу не надано.

Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування зазначеного методу не надано. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: митні декларації від 25.04.2024 №24UA65U7 (товар Гербіцид Євро-Ленд,РК ),у вигляді готового препарату;формуляція-розчинний концентрат,з вмістом діючою речовини:імазамокс 33 г/л +імазапір 15 г/л ( відноситься до імідазолінонів, CAS номер: 114311-32-9,81334-34-1 не в аерозольній упаковці 17280 літрів, Країна походження - Угорщина, торгівельна марка Євро-Ленд Нертус, Виробник: "Peters & Burg Kft",Угорщина, вага брутто - 20066 кг, вага нетто 17971,2 кг) митна вартість згідно джерел інформації 8,3077$/кг та митна декларація від 20.05.2024 №24UA45U0 (товар - Гербіцид Євро-Ленд,РК ),у вигляді готового препарату;формуляція-розчинний концентрат,з вмістом діючою речовини:імазамокс 33 г/л +імазапір 15 г/л ( відноситься до імідазолінонів, CAS номер: 114311-32-9,81334-34-1 не в аерозольній упаковці 8400 літрів, Країна походження - Угорщина, торгівельна марка Євро-Ленд Нертус, Виробник: "Peters & Burg Kft",Угорщина, вага брутто - 9765 кг, вага нетто 8736 кг) митна вартість згідно джерел - 8,318 $/кг.

Відповідач надав позивачеві картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29.01.2025 року № UA100250/2025/000016, яку було обґрунтовано невідповідністю вимогам, зазначеним у ст. 54 МК України.

З урахуванням коригувань, визначених у рішенні про коригування митної вартості товарів від 29.01.2025 № UA100250/2025/000001/2, позивач цього ж дня подав скориговану ЕМД № 24UA64U0, за якої товар було випущено до вільного обігу на території України.

Позивач не погоджується з висновками відповідача, вважає прийняте рішення про коригування митної вартості товарів від 29.01.2025 року № UA100250/2025/000001/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29.01.2025 року №UA100250/2025/000016 такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що призвело до збільшення розміру митних платежів на 670 480,11 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному аналізі в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд виходить з таких мотивів та норм права.

Згідно з ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 52 глави 8 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 глави 8 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Крім того ч. 2 ст. 53 МК України визначає, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прас - листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Положеннями ч. 2 ст. 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 ст. 54 МК України).

Крім того п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту визначені ст. 57 МК України. Згідно даної статті такими методами є: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 4-5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч.ч. 2-7 ст. 59 МК України при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Враховуючи вимоги нормативних приписів, які регулюють спірні правовідносини, предмет доказування у даній справі охоплює як підстави незастосування відповідачем методу визначення митної вартості за ціною договору, так і обґрунтованість обрання певного другорядного методу та порядок розрахунку митної вартості імпортованого товару.

При цьому у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини для витребування додаткових документів, ненадання яких унеможливлювало б визначення митної вартості товару, що ввозиться, саме за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 МК України.

Аналіз наведених норм Митного кодексу України дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, обов`язок декларанта подати протягом 10 календарних днів додаткові документи для визначення митної вартості товару виникає за наявності хоча б однієї з таких умов:

- документи, зазначені у частині другій ст. 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості,

- у документах, зазначених у частині другій ст. 53 МК України, наявні ознаки підробки;

- документи, зазначені у частині другій ст. 53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів,

- документи, зазначені у частині другій ст. 53 МК України, не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, тощо.

Суд зазначає, що відповідач за результатами виконання митних формальностей за ЕМД встановив, що надані документи, які відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ підтверджують заявлену митну вартість товарів, містять розбіжності.

З урахуванням зазначеного, відповідач зробив висновок, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Щодо посилань відповідача про те, що: «відповідно до п 4.1 Договору від 09.12.2019 № 52 ціна товару визначається у долларах США та включає: вартість товару, тари, упаковки, маркування. Усі цінові показники за Договором зазначаються у Специфікації. Однак, у специфікації № 81 від 12.12.2024 до Договору не зазначені відомості щодо вартості тари, упаковки та маркування», суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до п.4.1 Контракту ціна товару визначається в доларах США (USD) та включає: вартість товару, тари, упаковки, маркірування.

Відповідно до п.8.1 Контракту, пакування, в якому відвантажується товар повинно забезпечувати, за умови належного поводження з вантажем, цілісність товарів при транспортуванні та зберіганні.

Згідно з п.8.2 Контракту, товар поставляється в оригінальній упаковці, а саме, у пластмасових каністрах ємністю 1л, 5л, 10л, 20л, 100л, 200л, пакетах, а також у картонних коробках.

Згідно з п.8.3 Контракту, тара та пакування входить до вартості товару та не повертається.

Суд на підставі вищенаведених положень Договору прийшов до висновку, що продавець і покупець в Контракті узгодили між собою, що вартість тари (упаковки), а також маркування товару включається до ціни товару, яка підлягає сплаті.

У специфікації № 81 від 12.12.2024 року вказано кількість, ціну, одиницю виміру товару гербіциду Євро-Ленд, а безпосередньо в ціну товару вже включено вартість товару, тари, упаковки, маркування.

Згідно зі статтею 685 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар у тарі та (або) в упаковці, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу або не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Суд зазначає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 01 березня 2023 року в справі № 420/18880/21 (адміністративне провадження № К/990/36541/22) дійшов правового висновку із застосування норм з аналогічних правовідносин, що за умовами Договору, пакування не оплачувалося покупцем окремо від ціни товару, з огляду на що посилання митного органу на відсутність у поданих декларантом до митного оформлення документах будь-якої інформації щодо включення/не включення вартості упаковки (пакування) до складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів є безпідставними.

Такий підхід щодо застосування положень МК України демонструвався Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 09 листопада 2022 року у справі № 815/2162/17, від 17 січня 2023 року у справі №160/7901/18 та від 18 грудня 2019 року у справі №160/8775/18.

Згідно правил Інкотермс - 2010 за умов FCA (FREE CARRIER (... named place)) А9 виходить, що продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відправляти товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу. Упаковка повинна містити належне маркування.

Також, у Постанові від 23.10.2018р. по справі № 826/19038/13-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вірно зазначив те, що вартість упаковки та вартість пакувальних матеріалів включена у вартість товару, що виключає необхідність у її підтвердженні декларантом під час митного оформлення товару в контексті положень пункту "в" частини десятої статті 58 Митного кодексу України.

Відтак, твердження відповідача про те, що у специфікації до договору не зазначені відомості щодо вартості тари, упаковки та маркування, є безпідставним.

З приводу аргументу митного органу про те, що: «відповідно до п.5.1 договору на транспортне обслуговування від 02.02.2023 №02/02-ХР/ТДН та заявкою на перевезення вантажу від 19.12.2024 №332 визначено, що термін оплати за транспортні витрати здійснюється протягом 30 днів банківських днів з дня отримання оригіналів документів (акт, рахунок, довідка про транспортні витрати), при цьому декларантом не надано платіжні документи, що підтверджують факт оплати за надані транспортні послуги», суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до п.5.1 договору на транспортне обслуговування від 02.02.2023 № 02/02-ХР/ТДН та заявкою на перевезення вантажу від 19.12.2024 №332 визначено, що термін оплати за транспортні витрати здійснюється протягом 30 днів банківських днів з дня отримання оригіналів документів.

Декларант надав митному органу наступні додаткові документи про транспортні витрати: міжнародна автотранспортна накладна (CMR) від 19.12.2024 року № 24121952; довідка про транспортні витрати по ТОВ «ТД «НЕРТУС» № 56 від 19.12.2024 року; платіжної інструкції від 21.01.2025 року № 15139; декларацію країни експортера MRN № 24HU3210101D60AD36 від 2024 року з урахуванням ст.254 МК України; рахунку на оплату № 1197 від 20.12.2024 року; - заявка № 332 від 19.12.2024 року, платіжну інструкцію від 21.01.2025 року № 15139.

У відповідності до ч. 1, 2 статті 53 МКУ декларантом разом з митними деклараціями були подані всі документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з ч. 10 ст. 58 МК України визначений перелік витрат (складові митної вартості), які при визначенні митної вартості додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. До вказаного переліку входять такі складові товарів, як витрати на транспортування товару та витрати на страхування цих товарів (пункти 5, 7 вказаної норми).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що при поданні митної декларації декларантом було надано документи, що підтверджують вартість товару за ціною договору (контракту) та не містять числових розбіжностей.

У постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 Верховний Суд звернув увагу на те, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами.

Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові від 07.07.2023р. по справі № 803/718/17 Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду.

Отже, доводи, наведені митним органом у рішенні про коригування митної вартості товарів не спростовують вищенаведених висновків суду.

Щодо доводів митного органу про те, що: «у заявці від 19.12.2024 № 332 відсутній підпис та печатка замовника ТОВ «Торговий Дім «Нертус», суд керується наступними мотивами та релевантними джерелами права.

Як вже встановлено судом, позивач надав митному органу наступні додаткові документи про транспортні витрати: міжнародна автотранспортна накладна (CMR) від 19.12.2024 № 24121952; довідка про транспортні витрати по ТОВ «ТД «НЕРТУС» №56 від 19.12.2024; платіжної інструкції від 21.01.2025 № 15139; декларацію країни експортера MRN № 24HU3210101D60AD36 від 2024з урахуванням ст.254 МК України; рахунку на оплату № 1197 від 20.12.2024 року; - заявка № 332 від 19.12.2024, платіжну інструкцію від 21.01.2025 № 15139.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, у тому числі транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Згідно з положеннями Графа 20 Наказу від 24.05.2012 № 599 Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

До зазначених документів можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Тобто, даними Правилами передбачено перелік документів, що можуть підтверджувати витрати на транспортування оцінюваних товарів.

Судом встановлено, що у заявці на перевезення вантажу автомобільним транспортом, що містить відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів до кордону України відповідно до Наказу від 24.05.2012 № 599, у розділі погоджена сума TIR зазначено попередньо узгоджену сторонами суму.

З наданих вище документів позвиачем вбачається інформація про вартість понесених транспортних витрат декларантом до кордону України.

Будь-яких інших доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведених позивачем розрахунків митної вартості товару за ціною договору, митним органом під час судового розгляду не надано.

Крім того, відповідач не надав доказів неможливості застосування кожного з попередніх методів при визначенні митної вартості ввезеного позивачем товару.

Суд дійшов висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів.

Щодо доводів митного органу про те, що: «за результатами проведеного порівняння митної вартості заявленого товару встановлено, що у митного органу наявна інформація щодо рівня митної вартості ідентичних товарів за вищими рівнями митної вартості» та «Крім того у митного органу наявна інформація про факт зниження фактурної вартості заявленого ТОВ "Торговий Дім "Нертус" товару «Гербіцид Євро-Ленд,РК», виробник "Peters & Burg Kft",Угорщина, HU», суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у висновку ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 22.01.2025 року № 121 зазначено, що згідно з ціновою інформацією від компанії ії «Peters & Burg Kft.» (Угорщина), постачальника відповідної продукції, рівень ціни на засіб захисту рослин гербіцид Євро-Ленд, РК становить 3,95 дол. США за л/1 (контракт № 52 від 09.12.2019р.), на умовах поставки FCA Szolnok.

У вищенаведеному висновку вказано, що рівень ціни на засіб захисту рослин гербіцид Євро-Ленд, РК становить 3,95 дол. США за л/1 (контракт № 52 від 09.12.2019р.), на умовах поставки FCA Szolnok, що імпортується згідно з Інвойсом № PET8-SZ-1180052 від 18.12.2024р., Додатком № 81 від 12.12.2024р., відповідає рівню ціни постачальника. Джерела інформації: цінова інформація компанії «Peters & Burg Kft.» (Угорщина).

Суд зазначає, що свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін.

Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.

За змістом пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої-третьої статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами першою та другою статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Аналізуючи співвідношення між актами цивільного законодавства і договором, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 7.7-7.9 постанови від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 зазначила таке: "Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Також, Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 р. у справі N 420/4820/19 вказав, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.

Суд зазначає, що рішення про коригування митної вартості не може бути визнане законним у разі, якщо відмінність у вартості попередньо імпортованих товарів є єдиною причиною для такого коригування.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товарів має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічний висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду, зазначеною у постанові від 19.06.2018 у справі N 826/6346/16, а тому зазначення у графі 33 оскаржуваного рішення лише дати та номера митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, не є мотивованим у контексті положень п. 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Однак рішення відповідача не містили передбачених законодавством відомостей про підстави невизнання заявленої митної вартості.

Щодо доводів митного органу з приводу: «Висновок Державного підприємства «Укрпромзовнішекспертиза» від 22.01.2025 № 121, прийнято до уваги митницею, але не може бути підставою для підтвердження митної вартості оскільки не здійснено аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари», суд виходить з наступного.

Аналізуючи надані сторонами докази в матеріалах справи, суд встановив, що позивачем був наданий митному органу під час процедури митного оформлення - висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 22.01.2025 року № 121, в якому проведено аналіз цін на подібні товари та аналіз ціни товару, вказаної декларантом в ЕМД ІМ 40 АА № 25UA21U8 від 20.01.2025р., в доданому до декларації Інвойсі № PET8-SZ-1180052 від 18.12.2024.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст.53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані надати (занаявності) додаткові документи, зокрема: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Слід зазначити, що експертний висновок носить консультаційний характер та по своїй суті є результатом практичної діяльності фахівця оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, а тому такий висновок може вказувати лише на можливу достовірність контрактної вартості товару, з урахуванням того, що розбіжностей з іншими документами, наданими при розмитненні, висновки експерта не містять.

Аналогічна правова позиція висловена Верховним Судом в складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 31.07.2024 року у справі № 815/2564/18 (касаційне провадження № К/9901/25881/19).

Згідно системного аналізу вимог норм Митного кодексу України суд дійшов висновку, що зазначений кодекс не передбачає обов`язкового проведення оцінки товару суб`єктом оціночної діяльності з метою підтвердження заявленої митної вартості.

Також, Митний кодекс України не передбачає надання декларантом висновків про здійснення аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари.

Таким чином, суд зауважує на тому, що Верховний Суд у постанові від 08.10.2019 у справі № 803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, доки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

Національний стандарт №1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Державне підприємство «УКРПРОМЗОВНІШЕКСПЕРТИЗА» не є суб`єктом оціночної діяльності, не здійснює діяльність з оцінки майна та не здійснює рецензування звітів про оцінку майна, тому не зобов`язане у своїй діяльності керуватися вищевказаним Стандартом.

Відповідно, Висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 16.12.2024 № 2332 не є результатом оцінки майна у розумінні ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001р. № 2658-III, тому не повинен відповідати вимогам Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440. Такі поняття як «оцінка майна і майнових прав» та «цінова експертиза» не є тотожними.

Надання позивачем додаткових документів за сформованим відповідачем переліком повинно забезпечувати можливість визначення останнім митної вартості товарів.

Адже з положень пункту 2 частини 6 статті 54, частини 2 статті 256 Митного кодексу України вбачається, що виконання вимог митного органу доходів і зборів щодо надання додаткових документів виключає можливість відмови митному оформленні товарів.

Утім, з переліку витребуваних відповідачем документів не можливо встановити, недоліки яких з наданих декларантом документів не дозволили погодитися із заявленою ним митною вартістю та яким чином ці недоліки можливо усунути.

З приводу аргументів митного органу щодо: «Додатково надана MRN №24HU3210101D60AD36 з Угорщини до України є «транспортувальним супровідним документом про маршрут та безпеку» типу TIR, в якому відсутні відомості, що свідчать про оформлення документу», суд вбачає за доцільним зазначити наступне.

Судом встановлено, що надана позивачем декларація країни відправлення MRN № 24HU3210101D60AD36 має форму електронного документа та містить усі необхідні ідентифікатори створення цього електронного документу країною відправлення (зокрема штрих-кодовий ідентифікатор), що в свою чергу надає митному органу право, відповідно до приписів п. 5 ч. 5 ст. 54 МКУ, перевірити її автентичність, а в разі наявності відповідних сумнівів, звернутися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості, а не покладати на декларанта не передбачені законодавством обов`язки щодо підтвердження виконання уповноваженими установами інших країн встановлених ними процедур.

Відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, який затверджений Наказом Мінфіну України № 651 від 30.05.2012 року, в графі 33 зазначається код товару згідно з УКТ ЗЕД - Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності.

Водночас правильність оформлення митних документів продавцем-експортером не може впливати на право покупця визначити митну вартість товарів при імпорті за ціною контракту і не може слугувати підставою для сумнівів у заявленій митній вартості.

Судом встановлено, що експортна митна декларація містить достатньо відомостей, які дозволяють її ідентифікувати як товаросупровідний документ конкретної поставки товару - номер інвойсу № STR-2024-39 від 03.05.2024р. збігається з номером інвойсу, поданим до митного оформлення.

Відповідно до приписів ст. 53 МК України експортна декларація не є документом, що підтверджує числові значення митної вартості товарів. Надана експортна декларація не може бути використана для підтвердження митної вартості товару, це лише додатковий товаросупровідний документ конкретної поставки товару, що містить інформацію про товар та шлях його прямування.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 815/762/18 вказано, що: «…Експортна декларація - це митний документ, що підтверджує експорт товарів з країн, законність вивезення продукції з країни-експортера і ввезення в країну-імпортер.

Судовими інстанціями установлено, що виявлені митним органом розбіжності по суті є формальними, несуттєвими та жодним чином не впливають на рівень заявленої митної вартості, відтак, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів скаржника, що подані позивачем документи не дозволяли у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни, є необґрунтованими та не відповідають встановленим фактичним обставинам справи…».

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі N 820/2014/17, в якій суд касаційної інстанції також вказав, що формальне виконання процедури консультацій, надлишкове узагальнення причини невизнання задекларованої позивачем митної вартості свідчать про відсутність практичної реалізації в діяльності відповідача принципу належного урядування і принципів адміністративної практики, рекомендованих Резолюцією Комітету Міністрів Європи 77 (31) від 28.09.77 Про захист особи відносно актів адміністративних органів.

З урахуванням приписів ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства країни відправлення й, до того ж, не впливає на митну вартість як таку.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 09.04.2021 у справі № 804/5143/16.

У Постанові від 16.04.2021 у справі № 140/2000/19 Верховний Суд у складі колегії Касаційного адміністративного суду дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані позивачем документи, зокрема експортна декларація за відсутності обґрунтованих доводів з боку Митниці про зворотне, дають підстави для висновку про підтвердження позивачем усіх складових задекларованої митної вартості, а тому у Митниці не було підстав для витребування у позивача додаткових документів.

Сумніви митного органу у числових складових митної вартості товарів спростовані наданими до митного оформлення документами, а також проведеним судовим розглядом, що свідчить про необґрунтованість спірних рішень про коригування митної вартості, що має наслідком його скасування, так само як і спірних карток відмови як похідних позовних вимог.

Зазначення відповідачем додаткових документів, що передбачені частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, не можна вважати належним обґрунтуванням коригування митної вартості товарів та подальшої відмови у митному оформленні товарів.

З приводу аргументів митного органу щодо: «Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування зазначеного методу не надано», суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на запит митного органу Позивач листом № 28/01-25 від 28.01.2025 надав Відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості по ЕМД № 25UA21U8 від 20.01.2025: - декларацію країни експортера MRN №24HU3210101D60AD36 з урахуванням ст.254 МК України; - прайс-лист постачальника (продавця) від 01.12.2024;- висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 22.01.2025 №121; - платіжної інструкції від 21.01.2025 № 15139; - рахунку на оплату № 1197 від 20.12.2024 ; - міжнародна автотранспортна накладна (CMR) від 19.12.2024 № 24121952; - довідка про транспортні витрати по ТОВ «ТД «НЕРТУС» № 56 від 19.12.2024 ; - заявка № 332 від 19.12.2024; - рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 №520/23854/24 (суддя Волошин Дмитро); - рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 року № 520/31157/24 (суддя Кухар М.Д.); - документи: за кодом 0380 від 18.12.2024 №PET8-SZ-1180052, за кодом 0861 від 18.12.2024 №464287, за кодом 0003 від 17.12.2024 №б/н та за кодом 0271 №PET8-ML-1179215 з урахуванням вимог статті 254 Митного кодексу України.

Як вбачається зі змісту листа № 28/01-25 від 28.01.2025, наданого позивачем митному органу та який знаходиться в матеріалах справи, декларант надавав відповіді під час консультацій з відповідачем протягом процедури митного оформлення товару на виражені у запиті сумніви щодо митної вартості товарів, визначеної за ціною договору.

З наведених обставин можна дійти висновку про те, що декларантом були надані для митного оформлення товару усі необхідні документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Частиною третьою статті 53 МКУ встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

У Постанові від 15.02.2023 у справі № 815/2552/16 Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду зазначив, що: відхилені посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 21.03.2023 у справі № 815/5817/17 (касаційне провадження № К/9901/55119/18).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 03.03.2023 у справі № 400/3830/19 дійшов правового висновку, що (далі - цитування з Постанови): «…Органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації…».

Суд зазначає, що досліджені первинні документи, які також були подані позивачем до митного органу, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.

Суд зазначає, що у наданих позивачем документах відсутні розбіжності, які є підставою для витребування відповідачем додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості. Позивачем надано документи, які підтверджують всі складові митної вартості, сплату визначеної згідно з умовами контракту ціни за товар.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Суд зауважує, що в ході розгляду справи відповідач не довів правомірності прийнятих ним рішень у спірних правовідносинах.

Натомість, доводи позивача обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами, а факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є такими, що не відповідають встановленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а тому підлягають скасуванню як протиправні.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі v. Finlandвід 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spainвід 09.12.1994, статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат щодо сплати судового збору здійснюється відповідно до положень статті 139 КАС України.

З приводу клопотання про відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу при розгляді даної справи, які складають 22 500,00 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 139 КАС України передбачено стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Таким чином, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 по справі № 820/4263/17.

Також, згідно ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі №280/569/21, що враховується судом при вирішенні питання відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Адвокат Дегтяр Ігор Альбертович здійснює представництво та захист інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НЕРТУС» на підставі Договору № 0301/2025 про надання юридичних послуг від 03.01.2025, Ордеру про надання правничої (правової) допомоги.

Матеріалами справи підтверджено, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (наладі - Виконавець) та «ТОРГОВИЙ ДІМ «НЕРТУС» (надалі - Клієнт) було укладено договір № 0301/2025 про надання юридичних послуг від 03.01.2025, за умовами якого Виконавець зобов`язується за замовленням Клієнта надавати Клієнту комплекс юридичних послуг, а Клієнт зобов`язується приймати та оплачувати надані послуги на умовах, визначеним цим Договором.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Відповідач в правовій позиції заперечував щодо відшкодування за його рахунок суми понесених витрат на правничу допомогу, оскільки сума 22 500,00 грн. є надмірною та безпідставною.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

В постанові Верховного Суду від 23.07.2023 у справі №340/4492/22 судом касаційної інстанції висловлено позицію, згідно якої наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу як це передбачено частиною сьомою статті 134 КАС України, однак, не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої статті 134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.

Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано до суду докази: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; ордер про надання правової (правничої) допомоги; Договір № 0301/2025 про надання юридичних послуг від 03 січня 2025 року; Акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 17.02.2025 року до Договору № 0301/2025 про надання юридичних послуг від 03.01.2025 року; рахунок № 2 від 14.02.2025 року; платіжна інструкція від 14.02.2025 року № 15310.

Відповідно до п.1.1 Договору, Виконавець зобов`язується за замовленням Клієнта надавати Клієнту комплекс юридичних послуг (далі Послуги), а Клієнт зобов`язується приймати та оплачувати надані Послуги на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п.1.4 Договору, по факту надання Послуг Сторони складають Акт прийому-передачі наданих Послуг.

Відповідно до п.2.1 Договору, за надання Клієнту Послуг, визначених у п.1.1. та 1.2. даного Договору, Клієнт сплачує Виконавцеві грошові кошти у розмірі, зазначеному Виконавцем у рахунку в порядку, передбаченому п. 2.3 Договору.

Відповідно до п.5.1 Договору, приймання-передача фактично наданих Послуг оформлюється Актом приймання-передачі наданих послуг (надалі Акти), в якому зазначається перелік видів наданих Послуг відповідно Замовлень Клієнта.

Згідно з п.1 Акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 17.02.2025 року до Договору № 0301/2025 про надання юридичних послуг від 03.01.2025 року випливає, що сторони підтверджують, що протягом лютого 2024 року Виконавцем було надано, а Клієнтом прийнято наступні послуги:

Підбір та аналіз законодавчої бази, за запитом Клієнта про визнання протиправним та скасування Рішення про коригування митної вартості товарів від 29.01.2025 року №UA100250/2025/000001/2, прийняте Київською митницею Державної митної служби України; Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29.01.2025 року №UA100250/2025/000016, прийняту Київською митницею Державної митної служби України;

- Консультування Клієнта з усіх питань юридичного характеру;

- Представництво інтересів Клієнта в Харківському окружному адміністративному суді за позовом Клієнта до Київської митниці Державної митної служби України, про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (Рішення про коригування митної вартості товарів від 29.01.2025 року № UA100250/2025/000001/2, Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29.01.2025 №UA100250/2025/000016);

- Вивчення та аналіз законодавства України про митну справу та міжнародного законодавства про митну справу (ІНКОТЕРМС, Конвенції, тощо), актуальної судової практики Верховного Суду з аналогічних правовідносин, підготовка нормативно-правової бази для подання позовної заяви в Харківський окружний адміністративний суд;

- Підготовка проектів листів, запитів, заяв, звернень, скарг, відповідей та інших документів;

- Підготовка, складання та направлення процесуального документу позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду до Київської митниці Державної митної служби України, про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (Рішення про коригування митної вартості товарів від 29.01.2025 №UA100250/2025/000001/2, Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29.01.2025 № UA100250/2025/000016);

- Ведення адміністративної справи та участь адвоката в її розгляді, як мінімум два судодні (судові засідання) в Харківському окружному адміністративному суді, підготовка процесуальних документів, зокрема: відповіді на відзив у разі подання відповідачем відзиву на позовну заяву, клопотань, пояснень, заяв та заперечень необхідних по справі.

Відповідно до п.2 Акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 17.02.2025 року до Договору № 0301/2025 про надання юридичних послуг від 03.01.2025 року, вартість наданих послуг становить 22 500,00 грн. (Двадцять дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Згідно з виставленим Виконавцем Рахунком № 2 від 14.02.2025 Клієнту виходить, що за надані юридичні послуги на підставі Договору № 0301/2025 про надання юридичних послуг від 03.01.2025 виставлений рахунок на 22 500,00 грн. (Двадцять дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Відповідно до Платіжної інструкції від 14.02.2025 № 15310 Клієнтом оплачений Рахунок № 2 від 14.02.2025 року Виконавця за юридичні послуги на підставі Договору № 0301/2025 про надання юридичних послуг від 03 січня 2025 року у розмірі 22 500,00 грн. (Двадцять дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

При поданні попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу та у відповіді на відзив представник позивача зазначив, що ціна юридичних послуг, наданих позивачу по цій адміністративній справі, розрахована відповідно до Рішення №13/1/17 Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021, яким встановлені рекомендовані ставки адвокатського гонорару, що визначаються відповідно до мінімальної заробітної плати на день оплати, в яких вказано, що ставка за ведення адміністративної справи в суді першої інстанції зі складанням позовної заяви та інших заяв по суті, вивчення доказів, судової практики, надання клієнту юридичних консультацій, складає три мінімальних заробітних плати, що є на момент подання позову 24 000 грн. 00 коп.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

З огляду на викладене, суд вважає, що у даній категорії справи сума витрат у розмірі 8000,00 грн буде співмірною та відповідатиме принципу розумності.

Керуючись статтями 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НЕРТУС» (, місцезнаходження юридичної особи: Україна, 61010, Харківська обл., місто Харків, вул. Нетіченська, буд. 25, офіс 21) до Київської митниці Державної митної служби України (, місцезнаходження юридичної особи: 03124, Україна, Київська область, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, буд. 8А) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 29.01.2025 року № UA100250/2025/000001/2, прийняте Київською митницею Державної митної служби України.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29.01.2025 року № UA100250/2025/000016, прийняту Київською митницею Державної митної служби України.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НЕРТУС» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 085,21 грн (тринадцять тисяч вісімдесят п`ять гривень 21 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Київської митниці Державної митної служби України.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НЕРТУС» понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Київської митниці Державної митної служби України.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 28.08.2025.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА