Справа № 300/2655/25
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" вересня 2025 р. справа № 300/2655/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Зубченко Ірина Іванівна, до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними бездіяльність та дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Зубченко Ірина Іванівна, звернувся в суд із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними бездіяльність та дій, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 проходив військову службу в період з 14.05.2015 по 19.07.2016 у військовій частині НОМЕР_3 , у період з 19.04.2017 по 18.10.2017 у військовій частині НОМЕР_4 та у період з 28.08.2019 по 18.12.2024 у військовій частині НОМЕР_1 . Вказала, що 14.03.2024 виконуючи бойове завдання внаслідок скидів з безпілотного літального апарату боєприпасів, позивач отримав бойове травмування. Після отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивач проходив тривале безперервне лікування з 15 березня 2024 року по 11 листопада 2024 року. З 24.08.2024 відповідачем припинено виплату грошового забезпечення позивачу. Таким чином, відповідачем не в повному обсязі здійснено виплату грошового забезпечення позивачу за період з 15.03.2024 по 18.12.2024. Крім цього, відповідно до пункту 11 розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці. Згідно з приписами Постанови КМУ №168 до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Враховуючи те, що поранення ОСОБА_1 пов`язане із захистом Батьківщини, відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. за період з 15.03.2024 по 11.11.2024. Тому, представник позивача просила також зобов`язати військову частину НОМЕР_1 сформувати та видати грошовий атестат та довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу 8 пункту 7 Постанови КМУ №393 з урахуванням оновлених та виплачених сум грошового забезпечення. Звернула увагу, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. При цьому, право військовослужбовця на отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, нерозривно пов`язано з правом на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, а військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Проте, відповідач протиправно не надав позивачу довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, та не виплатив йому грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна за періоди з 19.04.2017 по 18.10.2017 та з 28.08.2019 по 18.12.2024.
Крім цього, представник позивача вказала, що відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки». Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки. Разом з цим, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідач протиправно не здійснив з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період з 2016 року по 2021 рік та за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2015 року по 2024 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців та є однією з основних державних гарантій оплати їх праці, а її виплата здійснюється військовою частиною за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Натомість, відповідачем не нарахована та не виплачена ОСОБА_1 індексація в період проходження військової служби з 28.08.2019 по 18.12.2024.
У відповіді на відзив військової частини НОМЕР_1 представник позивача вказала, що відповідач був обізнаний про місцезнаходження та місце перебування позивача, зокрема про перебування позивача у лікувальному закладі. Звернула увагу, що постановами ВЛК та виписками лікувально-медичних закладів підтверджено право позивача на отримання грошового забезпечення за останньою займаною посадою у періоді перебування позивача на безперервному лікуванні з моменту його евакуації із зони бойових дій 15.03.2024 та до моменту його виписки з лікувального закладу 11.11.2024, оскільки таке безперервне лікування здійснювалося в зв`язку із захворюванням, яке пов`язане із захистом Батьківщини. Зауважила, що з аналізу норм Постанови КМУ №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У відповіді на відзив військової частини НОМЕР_2 представник позивач просила суд позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.04.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 залучено військову частину НОМЕР_2 в якості співвідповідача у даній справі.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, встановив наступне.
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 проходив військову службу у періоди з 18.06.2015 по 19.07.2016 у військовій частині НОМЕР_3 , у період з 19.04.2017 по 18.10.2017 у військовій частині НОМЕР_4 , у період з 28.08.2019 по 25.10.2019 у військовій частині НОМЕР_6 , у період з 28.10.2019 по 16.09.2022 у військовій частині НОМЕР_7 , у період з 21.09.2022 по 18.12.2024 у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.38-43).
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 06.06.2016 серії НОМЕР_8 (а.с.44).
У довідці військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 29.04.2024 за №408 зазначено, що молодший сержант ОСОБА_1 14.03.2024 виконуючи бойове завдання в н.п. Малинівка Пологівського району Запорізької області, внаслідок скидів з безпілотного літального апарату боєприпасів отримав травми, в тому числі вибухову, вогнепальні осколкові сліпі поранення різних частин тіла (детальний опис у довідці). Вказані травми отримані під час виконання обов?язків військової служби та пов?язані із захистом Батьківщини (а.с.45).
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії №626 від 19.04.2024 ОСОБА_1 19.04.2024 проведено медичний огляд військово-лікарською комісією та встановлено причинний зв`язок травми (поранення, контузії, каліцтва). Так, вищевказана травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжких та пов`язана з проходженням військової служби. Позивач потребував відпустки для лікування у зв`язку із хворобою на 30 календарних днів (а.с.47).
Надалі, відповідно до витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №4647 від 31.12.2024 постанову про причинний зв`язок травми у довідці військово-лікарської комісії №626 від 19.04.2024 відмінено. Так, травма, поранення отримані позивачем 15.03.2024, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких та пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.47 на звороті).
Крім цього, позивачу проведено медичний огляд ВЛК гарнізонною 1121 поліклініки 17.05.2024 та встановлено, що поранення, пов`язане з проходженням військової служби. Згідно з Класифікатором розподілу травм за ступенем тяжкості, затвердженого наказом МОЗ України від 04.07.2007 №370 поранення відноситься до тяжких. Позивач потребував відпустки для лікування після поранення на 60 календарних днів (довідка військово-лікарської комісії №850/1 від 17.05.2024) (а.с.48).
Як вбачається з довідки військово-лікарської комісії №148/4 від 25.07.2025 позивачу 25.07.2024 проведено медичний огляд військово-лікарською комісією КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» та встановлено причинний зв`язок травми (поранення, контузії, каліцтва). Так, вищевказана травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжких та пов`язана із захистом Батьківщини. Позивач потребував відпустки для лікування у зв`язку після травми, поранення на 30 календарних днів (а.с.52).
На звернення позивача, яке подане через «гарячу лінію» Міністерства оборони України, щодо питання невиплати грошового забезпечення протягом періоду перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 відповідач листом від 05.11.2024 №1473/1/1614нт повідомив позивача, що на підставі наказу №237 від 24 серпня 2024 року ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення у зв`язку з безперервним довготривалим лікуванням та перебуванням у відпустці по реабілітації (більше 4-ох місяців), тому не здійснювалася виплата грошового забезпечення за вересень 2024 року. Крім цього зазначено, що виплата за липень та серпень 2024 року здійснена у повному можливому обсязі (а.с.69).
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2024 №353 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12.12.2024 №178-РС з військової служби у запас відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» за підпунктом «б» (за станом здоров?я) - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, з 18.12.2024 виключено зі списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення (а.с.74).
Представник позивача 31.12.2024 звернулася до відповідача із адвокатським запитом про надання інформації та копій документів щодо нарахування грошового забезпечення та інших виплат позивачу за період проходження військової служби (а.с.73).
На вказаний запит військова частина НОМЕР_1 листом від 16.01.2025 №1473/1/98 нт повідомила, що нарахування та виплата позивачу грошового забезпечення здійснювалося з урахуванням приписів пунктів 2-4 та 6 Постанови КМУ №704 (а.с.74).
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати за спірні періоди грошового забезпечення та інших виплат у належному розмірі, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
З фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини врегульовано, зокрема Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (надалі Закон №2232-XII) та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (надалі Закон №2011-XII) (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч.1 ст.9 Закону №2011-XII).
Згідно з ч.2 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
Після закінчення встановленого безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.
Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою не надається.
Законом України від 11.04.2024 №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» абзац перший пункту 11 доповнено двома реченнями такого змісту: «Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку».
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (надалі - Порядок №260).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі командир).
Відповідно до абзацу другого пункту 9 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства (абзац третій пункту 9 розділу І Порядку № 260).
Згідно з пунктом 14 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Отже, грошове забезпечення виплачується військовослужбовцю за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини. При цьому, виплата грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні може бути продовжена на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) та рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах.
Як встановлено судом позивач у періоди з 15.03.2024 по 19.04.2024, з 17.06.2024 по 28.06.2024, з 15.07.2024 по 25.07.2024, з 23.08.2024 по 01.10.2024, з 01.10.2024 по 07.10.2024, з 07.10.2024 по 21.10.2024, з 21.10.2024 по 30.10.2024, з 30.10.2024 по 11.11.2024 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується медичною документацією.
Як вбачається із довідки військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2025 №1473/16/230 позивачу за період з липня по грудень 2024 року грошове забезпечення виплачувалося не в повному розмірі. При цьому відповідач, як на підставу для невиплати грошового забезпечення за вказаний період, послався на те, що на підставі наказу №237 від 24 серпня 2024 року ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення у зв`язку з безперервним довготривалим лікуванням та перебуванням у відпустці по реабілітації (більше 4-ох місяців).
Суд вважає такі доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач з дня вибуття з військової частини перебував на лікуванні у періоди з 15.03.2024 по 19.04.2024, з 17.06.2024 по 28.06.2024, з 15.07.2024 по 25.07.2024, з 23.08.2024 по 01.10.2024, з 01.10.2024 по 07.10.2024, з 07.10.2024 по 21.10.2024, з 21.10.2024 по 30.10.2024, з 30.10.2024 по 11.11.2024. У свою чергу, на протязі вказаного проміжку часу наявні періоди, під час яких позивач не перебував на лікуванні в лікарняних закладах, що свідчить про те, що безперервне перебування на лікуванні було менше чотирьох місяців, а відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування вказаної обставини.
Враховуючи наведене та положення абзаців другого та третього пункту 9 розділу I Порядку №260, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання грошового забезпечення в повному розмірі з врахуванням всіх видів грошового забезпечення згідно з Порядком №260 та Постановою КМУ №704 за останньою займаною посадою за період з 01.07.2024 по 18.12.2024 (включно).
Отже, відповідач протиправно не виплачував позивачу грошове забезпечення у належному розмірі за вказаний період.
Разом з тим, як вбачається із довідки військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2025 №1473/16/230, відповідачем за період з 15.03.2024 по 30.06.2024 нараховано позивачу грошове забезпечення у повному розмірі, тому позовна вимога в частині зобов`язання нарахування та виплати грошового забезпечення в повному розмірі з врахуванням всіх видів грошового забезпечення згідно з Порядком №260 та Постановою КМУ №704 за вказаний період не підлягає задоволенню.
Щодо зобов`язання відповідача сформувати та видати грошовий атестат та довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу 8 пункту 7 Постанови КМУ №393 від 17.07.1992 з урахуванням оновлених та виплачених сум грошового забезпечення, то суд вважає, що відповідача слід зобов`язати їх видати, оскільки така вимога є похідною від вимоги про нарахування та виплату грошового забезпечення в повному розмірі з врахуванням всіх видів грошового забезпечення згідно з Порядком №260 та Постановою КМУ №704 за період з 01.07.2024 по 18.12.2024 (включно).
Щодо позову в частині нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 за період з 15.03.2024 по 11.11.2024, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 11 розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який продовжено станом і на теперішній час.
Пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (надалі Постанова КМУ №168) встановлено, військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
За приписами пункту 1-2 Постанови КМУ №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Таким чином, додаткова винагорода у розмірі 100000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні виплачується військовослужбовцям, зокрема тим, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Тобто, у разі перебування військовослужбовця у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) або на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 100000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у відпустці або на стаціонарному лікуванні.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) або на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини.
Зі змісту довідки військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 29.04.2024 за №408 вбачається, що отримані молодшим сержантом ОСОБА_1 14.03.2024 під час виконання бойового завдання вибухова травма, черепно-мозкова травма, численні вогнепальні осколкові сліпі поранення відносяться до травм отриманих під час виконання обов?язків військової служби та пов? язані із захистом Батьківщини (а.с.45).
Згідно з довідками військово-лікарської комісії №626 від 19.04.2024, №850/1 від 17.05.2024, №148/4 від 25.07.2025 позивач потребував відпустки для лікування на 30 календарних днів, 60 календарних днів та 30 календарних днів відповідно. Вищевказана травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжких та пов`язана із захистом Батьківщини.
За таких обставин, на думку суду, наявні усі умови для нарахування та виплати відповідачем грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. на місяць за весь час перебування позивача у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) або на лікуванні, а саме: - наявність довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), пов`язаність поранення із захистом Батьківщини, наявність документів на підтвердження факту перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) або на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Разом із цим, як вбачається з матеріалів справи, позивачу з березня 2024 року по грудень 2024 року нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова винагорода у меншому розмірі.
При цьому, докази нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) або на стаціонарному лікуванні, яка передбачена Постановою КМУ №168, у належному розмірі за період з 15.03.2024 по 11.11.2024 у матеріалах справи відсутні.
Відтак, позивач має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) та на стаціонарному лікуванні згідно з Постановою КМУ №168, а тому бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у період з 15.03.2024 по 11.11.2024 є протиправною.
При цьому, посилання відповідача на те, що військова частина НОМЕР_1 не володіла інформацією про те, що позивач перебував, оскільки не отримувала висновків військово-лікарських комісій, суд відхиляє з огляду на таке.
Так, відповідно до частини першої статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.
Разом з тим, частиною другою статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України передбачено, що в особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2023 № 901 затверджено Порядок здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук, в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, та військовими частинами, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (надалі Порядок № 901), який визначає механізм здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук (далі - заклади охорони здоров`я), в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, та органами військового управління, з`єднаннями, військовими частинами, вищими військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти, установами та організаціями Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - військові частини), а також районними (об`єднаними районними), міськими (районними у місті, об`єднаними міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки або їх структурними підрозділами (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 901 для обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між військовими частинами, закладами охорони здоров`я і територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки використовуються системи електронного документообігу Міноборони, Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - системи електронного документообігу).
Згідно з пунктом 4 вказаного Порядку заклади охорони здоров`я, військові частини, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють надсилання таких документів (обмін такими документами) в електронній формі, зокрема, іменного списку військовослужбовців, які поступили на стаціонарне лікування (обстеження) до закладу охорони здоров`я та вибули з нього, із зазначенням найменування закладу охорони здоров`я, військового звання, прізвища, власного імені, по батькові (у разі наявності), дати народження, реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) або особистого номера військовослужбовця, умовного найменування військової частини, в якій військовослужбовець проходить військову службу, дати госпіталізації, дати виписки, потреби в наданні довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва); виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого заформою, затвердженою МОЗ.
За приписами пункту 5 Порядку № 901 медичні та інші документи військовослужбовця через систему електронного документообігу надсилаються, зокрема, закладом охорони здоров`я до військової частини, де військовослужбовець проходить військову службу, і територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які зазначені в рапорті військовослужбовця, не пізніше дня завершення його лікування та виписки із закладу охорони здоров`я - постанова військово-лікарської комісії, оформлена у вигляді свідоцтва про хворобу чи довідки військово-лікарської комісії, виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, рапорт військовослужбовця про надання йому відпустки для лікування у зв`язку з хворобою, відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), про звільнення від виконання службових обов`язків на підставі рішення військово-лікарської комісії або про звільнення з військової служби за станом здоров`я з метою взяття на військовий облік (виключення з військового обліку), інші документи у разі потреби.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 901 за згодою військовослужбовця у разі відсутності технічної можливості для надсилання документів в електронній формі через систему електронного документообігу такий військовослужбовець в день виписки із закладу охорони здоров`я може отримати особисто медичні та інші документи і подати їх до військової частини, в якій він проходить військову службу.
Заклад охорони здоров`я повідомляє через доступні засоби зв`язку територіальному центру комплектування та соціальної підтримки або військовій частині, в яку направляється військовослужбовець, про його виписку та отримання ним документів.
Вказане вище спростовує посилання відповідача, що саме позивач повинен був подати до військової частини медичні документи, оскільки згідно норм чинного законодавства в особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді (у разі неможливості - у паперовому вигляді) до військової частини саме закладом охорони здоров`я. Більше того, навіть у разі, якщо відповідач дійсно не володів інформацією про періоди перебування позивача на лікуванні, то вказана обставина не спростовує факт фактичного перебування позивача на лікуванні.
Щодо позовних вимого стосовно зобов`язання до нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 28.08.2019 по 18.12.2024, суд зазначає наступне.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (надалі Закон №1282-XII).
Згідно зі статтею 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
В ч.1 ст.4 Закону №1282-XII в редакції, що була чинною до 01 січня 2016 року, зазначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.
На підставі п. 21 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VII, який набрав чинності 01 січня 2016 року в частині першій статті 4 Закону №1282-XII цифри « 101» замінено цифрами « 103».
Таким чином, до 01 січня 2016 року індексація грошових доходів населення проводилася в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищувала поріг індексації, який був встановлений в розмірі 101%, а з 01 січня 2016 року - 103%.
Крім цього, статтею 4 Закону №1282-XII встановлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін (стаття 6 Закону №1282-XII).
Згідно з частинами 1, 2, 6 статті 5 вказаного Закону підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (надалі Порядок КМУ №1078). Цей Порядок поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку КМУ №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Пунктом 1-1 Порядку КМУ №1078 також передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби (пункт 2 Порядку КМУ №1078).
Пунктом 4 Порядку КМУ №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку КМУ №1078 підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, що також має значення для розрахунку їх пенсії за вислугу років, оскільки забезпечує дотримання прав осіб, які проходили військову службу, як складової конституційного права на соціальний захист.
Одночасно суд приймає до уваги те, що абзацом 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022 року зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відтак обчислення індексу споживчих цін для нарахування сум індексації у 2023 році не здійснюється.
Надалі, статтею 38 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року №3460-IX визначено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 01 січня 2024 року. Отже, у 2024 році право на проведення індексації заробітної плати працівників поновлюється.
У постанові Верховного Суду від 28 червня 2024 року по справі №200/2319/23 касаційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 02.03.2023 включно, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку КМУ №1078 та зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити таку індексацію, оскільки пунктом 3 «Прикінцеві положення» Закону України від 03.11.2022 №2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Отже, позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, до задоволення не підлягає.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 №1473/16/230 від 04.04.2025 ОСОБА_1 нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період з вересня 2022 року по грудень 2022 року, за серпень 2024 року та за період з жовтня 2024 року по грудень 2024 року (а.с.90 на звороті - 91).
Як уже встановлено судом, позивач у період з 28.08.2019 по 25.10.2019 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 , у період з 28.10.2019 по 16.09.2022 у військовій частині НОМЕР_7 та у період з 21.09.2022 по 18.12.2024 у військовій частині НОМЕР_1 .
Суд зазначає, що в порушення ч.1 ст.77 КАС України позивачем не доведено суду, обставин невиплати саме військовою частиною НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення позивачу за період з 28.08.2019 по 20.09.2022, оскільки в цей період позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 та військовій частині НОМЕР_7 .
Таким чином позовні вимоги в частині виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 28.08.2019 по 20.09.2022, до задоволення не підлягають, оскільки у матеріалах справи відсутні будь які докази, фактичні дані чи інформація, виходячи з яких суд може зробити висновок про протиправні дії відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення за вказаний період.
Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що відповідач зобов`язаний здійснити позивачу нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 18.12.2024, та її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Крім вищенаведеного, суд зазначає, що з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2024 №353 ОСОБА_1 з 18.12.2024 виключено зі списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення. Зазначено, що щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалася, за 2023 рік надана у кількості 20 діб, за 2024 рік надана у кількості 15 діб.
Таким чином, позивачу виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2019 року по 2024 рік та видано довідку про вартість недоотриманого речового майна, що належить до видачі.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України у рішенні від 25.11.1997 року №6-зп вказав, що стаття 55 Конституції України не визначає, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування чи посадових і службових осіб можуть бути оскаржені, і встановлює принцип, відповідно до якого в суді можуть оскаржуватися будь-які рішення, дії та бездіяльність.
Разом з тим, Конституційний Суд України у зазначеному вище рішенні вказав, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що рішення, дія чи бездіяльність порушують або обмежують права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
Також Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму щодо такого захисту.
Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Аналізуючи наведені норми та висновки Конституційного Суду України, слід зазначити, що під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, є, зокрема захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень, у тому числі з боку державних органів.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 8 статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у публічно-правовому спорі є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Оскільки, судом встановлено факт виплати грошової компенсацію за неотримане речове майно, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період з 2016 року по 2021 рік, за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2019 року по 2024 рік та видачі довідки про вартість недоотриманого речового майна, що належить до видачі, а позивачем не доведено бездіяльності відповідача щодо виплати таких компенсацій та видачі довідки, то вказане свідчить про відсутність порушеного права позивача в цій частині позову, яке б потребувало судового захисту.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як вже зазначено судом вище, позивач у період з 28.08.2019 по 25.10.2019 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 , у період з 28.10.2019 по 16.09.2022 у військовій частині НОМЕР_7 та у період з 21.09.2022 по 18.12.2024 у військовій частині НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що позивачем не доведено суду, обставин на підставі яких, відповідач повинен нараховувати та виплатити грошову компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період з 2016 року по 2021 рік та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, тобто за періоди проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_6 та військовій частині НОМЕР_7 .

Таким чином позовні вимоги в частині зобов`язання до нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період з 2016 року по 2021 рік та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, до задоволення не підлягають, оскільки у матеріалах справи відсутні будь які докази, фактичні дані чи інформація, виходячи з яких суд може зробити висновок про протиправні дії відповідача щодо нездійснення таких виплат за вказаний період.

Разом з цим, як встановлено судом та не заперечується сторонами військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 .

Отже, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 здійснюється військовою частиною НОМЕР_2 .

Таким чином, з метою усунення порушення права позивача на належне йому грошове забезпечення та інших виплат, виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав, суд вважає необхідним зобов`язати саме військову частину НОМЕР_2 (як установу, яка несе відповідальність за правильність нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ) провести позивачу нарахування та виплату грошового забезпечення, додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 та індексації грошового забезпечення.

Підсумовуючи наведене вище суд вважає, що позов ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Зубченко Ірина Іванівна, до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними бездіяльність та дій, зобов`язання вчинити певні дії підлягає до часткового задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення в повному розмірі за останньою займаною посадою за період з 01.07.2024 по 18.12.2024 (включно) згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , АДРЕСА_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , АДРЕСА_1 ) грошове забезпечення в повному розмірі за останньою займаною посадою за період з 01.07.2024 по 18.12.2024 (включно) згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , АДРЕСА_1 ) підготувати та видати грошовий атестат та довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , АДРЕСА_1 ) із врахуванням виплачених всіх видів грошового забезпечення згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 за період з 01.07.2024 по 18.12.2024 (включно).

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі збільшеному до 100000 грн. у розрахунку на місяць за періоди перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) та на стаціонарному лікуванні з 15.03.2024 по 11.11.2024.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , АДРЕСА_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , АДРЕСА_1 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі збільшеному до 100000 грн. у розрахунку на місяць за періоди перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) та на стаціонарному лікуванні з 15.03.2024 по 11.11.2024.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 18.12.2024 (включно).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 18.12.2024 (включно), з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.