Справа № 620/1103/25
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1103/25 Головуючий у 1-й інстанції: Непочатих В.О.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

за участі секретаря судового засідання Григор`єва С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу адвоката Чернікова Дениса Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач/ВЧ НОМЕР_1 ) з вимогами:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), грошову допомогу на оздоровлення, з 13 квітня 2022 року по 13 червня 2024 року включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 13 квітня 2022 року по 13 червня 2024 року включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

19 лютого 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 подано клопотання про залишення позову без розгляду внаслідок пропуску позивачем строку звернення до суду, яке обґрунтовано тим, що вимоги ОСОБА_1 стосуються періоду з 13 квітня 2022 року по 13 червня 2024 року, на який вже розповсюджується тримісячний строк звернення до суду, встановлений оновленою редакцією статті 233 КЗпП України, чинною з 19 липня 2022 року. Позивач отримав грошовий атестат № 98 13 червня 2024 року при вибутті до нового місця проходження служби, в якому була детально відображена інформація про структуру та розмір нарахованого грошового забезпечення. Водночас, саме цей документ, відповідно до правової позиції Верховного Суду, є юридичним джерелом достовірної інформації, з моменту вручення якого починається перебіг строку звернення до суду. Карантин, який міг би продовжити строк звернення згідно з пунктом першим глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, завершився 30 червня 2023 року, тому строк звернення за вимогами щодо періоду з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року закінчився 01 жовтня 2023 року. Позов подано лише 28 січня 2025 року і при цьому позивач не заявив клопотання про поновлення строку звернення та не навів жодних об`єктивних, підтверджених доказами причин, які б свідчили про неможливість звернення у межах встановленого строку. Такі дії, як вважає відповідач, свідчать про недобросовісне процесуальне поводження та порушення принципу юридичної визначеності.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав пропуску тримісячного процесуального строку на звернення до суду, передбаченого статтею 233 КЗпП України. Зазначено, що право на звернення до суду у спорах щодо грошового забезпечення військовослужбовців після 19 липня 2022 року обмежується тримісячним строком, який обчислюється з дня отримання грошового атестата - документально підтвердженого джерела інформації про обсяг та характер здійснених виплат. Позивач був виключений зі списків особового складу військової частини 13 червня 2024 року, у цей же день йому вручено грошовий атестат, який містив усі необхідні дані про структуру і суму виплат, і який позивач підписав, підтверджуючи достовірність інформації. Саме з цього моменту, відповідно до висновків Верховного Суду у справі № 460/21394/23, почався перебіг тримісячного строку для звернення до адміністративного суду. Позовну заяву подано лише 27 січня 2025 року, тобто із пропуском встановленого законом строку, і без одночасного подання заяви про його поновлення та належного обґрунтування поважності причин такого пропуску. Суд наголосив, що право на судовий захист не є абсолютним і має реалізовуватись у межах встановлених законом строків, з дотриманням принципу юридичної визначеності.

Надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення встановлених недоліків шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку з обґрунтованими доказами на її підтвердження.

29 травня 2025 року ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначив, що фактично дізнався про порушення свого права лише після отримання листа-відповіді від ВЧ НОМЕР_1 від 06 січня 2025 року № 105/31, в якому містились офіційні розрахунки належного йому грошового забезпечення, з усіма його складовими. До цього моменту, як стверджує позивач, він не отримував письмових повідомлень про обсяг та характер здійснених нарахувань під час проходження служби. Наголосив, що грошовий атестат, вручений йому 13 червня 2024 року, не містив усіх даних про нараховані та виплачені суми за весь період служби, не розкривав структуру посадового окладу, не містив розшифровки усіх складових грошового забезпечення та не відображав сумнівні або очевидно неправильні розрахунки, які б дали підстави одразу вважати, що його права порушено. Обґрунтовуючи поважність пропуску строку зазначив, що в період з червня 2024 року по теперішній час виконував бойові (спеціальні) завдання у складі ВЧ НОМЕР_2 , що підтверджується відповідними документами, зокрема військовим квитком. Він вказав на неможливість реалізації свого права на звернення до суду через об`єктивні перешкоди, пов`язані зі службовими обов`язками, переміщеннями, виконанням бойових наказів та відсутністю доступу до правової допомоги.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року позов ОСОБА_1 на підставі пункту 8 частини четвертої статті 240 КАС України залишено без розгляду в частині позовних вимог з 19 липня 2022 року по 13 червня 2024 року, оскільки позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України, а наведені у заяві обставини судом визнано неповажними. Достовірна та документально підтверджена інформація про розмір і структуру нарахованого грошового забезпечення стала відома позивачу 13 червня 2024 року - у день вручення йому грошового атестата під час виключення зі списків особового складу військової частини, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23. Посилання ОСОБА_1 на те, що про порушення своїх прав він дізнався лише після консультації з адвокатом та отримання листа-відповіді від 06 січня 2025 року є не переконливими, оскільки ці дії є наслідком, а не причиною з`ясування факту порушення. Отримання адвокатської відповіді не може змінити момент, з якого особа повинна була дізнатися про порушення свого права, і не є об`єктивною та непереборною перешкодою для звернення до суду у встановлений законом строк. Позов було подано 27 січня 2025 року із перевищенням встановленого процесуального строку та за відсутності поважних причин його пропуску, тому позов у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 13 червня 2024 року підлягає залишенню без розгляду, відповідно до частини третьої статті 123 КАС України.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначив, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про пропуск строку звернення до суду, не врахувавши обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному поданню позовної заяви. Зокрема, про розмір одноразової грошової допомоги йому стало відомо лише після ознайомлення з матеріалами грошового атестата та одержання відповідей від військової частини, а отже, саме з цього моменту слід обчислювати строк звернення до суду. Крім того, апелянт вказав, що суд не надав належної оцінки клопотанню про поновлення строку звернення до суду та не навів переконливих мотивів, чому ці причини не є поважними.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Апеляційний розгляд справи відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Вирішуючи питання про наявність підстав для залишення позову без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У справі, що розглядається, позивач 27 січня 2025 року звернувся до суду з позовом, предметом якого, зокрема, є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок складових грошового забезпечення та доплатити за період з 13 квітня 2022 року по 13 червня 2024 року.

Положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Частинами першою та другою статті 233 КЗпП України (в редакції чинній до 19 липня 2022 року) передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення вказаної норми надав Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Враховуючи, що на момент нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 13 квітня 2022 року по 18 липня 2022 року частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у разі порушення законодавства про працю не обмежувалося будь-яким строком, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів. У зв`язку з цим у зазначеній частині позовні вимоги підлягають розгляду по суті, оскільки право позивача на судовий захист не було обмежене процесуальними строками.

З прийняттям Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року змінено редакцію статті 233 КЗпП України.

Положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті (в новій редакції) встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, якою Кодекс був доповнений Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статті 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 року на всій території України карантин щодо вказаного захворювання.

Тому, стосовно спірних правовідносин за період з 19 липня 2022 року по 30 червня 2023 року суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, оскільки на дані правовідносини у зазначений період строк звернення до суду не обмежувався будь-яким терміном.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 червня 2023 року по справі № 280/6779/22, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню у цій справі.

Щодо повернення позовної заяви в частині позовних вимог за період з 01 липня 2023 року по 13 червня 2024 року, слід зазначити наступне.

Структура частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) визначає першочерговою обставиною для початку обрахування трьохмісячного строку звернення до суду з позовом момент - день одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Отже, саме з подією отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, законодавець пов`язує перебіг трьохмісячного строку для звернення з позовом до суду.

З матеріалів справи слідує, що 13 червня 2024 року позивач отримав грошовий атестат, в якому власним підписом підтвердив правильність даних, зазначених в атестаті (т. 1, а.с. 50).

За приписами абзацу другого та четвертого пункту 11.1 розділу 11 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 (далі - Правила № 280), грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні у таких випадках: вибуття до нового місця служби (навчання) з виключенням зі списків особового складу військової частини; звільнення з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби).

Згідно з абзацом першим пункту 11.3 розділу 11 Правил № 280 грошовий атестат виписується у двох примірниках на кожного військовослужбовця окремо (друкованим способом або ручкою), підписується командиром військової частини і начальником фінансового органу і засвідчується особистим підписом власника грошового атестата та відтиском гербової печатки з найменуванням частини, зазначеної в атестаті, та реєструється в журналі реєстрації вихідної документації.

Відповідно до пункту 11.2 розділу 11 Правил № 280 у грошовому атестаті зазначаються, зокрема, та невиключно, дані про розмір посадового окладу та окладу за військовим званням станом на день видання цього атестата.

Форма грошового атестата встановлена додатком 16 Правил № 280. Ця форма передбачає відображення в атестаті всіх складових грошового забезпечення військовослужбовця, які йому нараховані та виплачені у день виключення зі списків особового складу військової частини.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що саме 13 червня 2024 року, у день виключення позивача зі списків особового складу військової частини, йому було вручено грошовий атестат, з якого йому стали відомі розміри нарахованого та виплаченого грошового забезпечення.

Зміст виданого грошового атестата, підписаного позивачем без зауважень, свідчить про належне інформування його про складові та суми виплат у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Отже, саме з цієї дати почався перебіг тримісячного строку, встановленого частиною другою статті 233 КЗпП України для звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Оскільки позовну заяву подано лише 27 січня 2025 року, позивачем пропущено визначений законом строк звернення до суду за період з 01 липня 2023 року по 13 червня 2024 року без наведення належних і об`єктивних причин для його поновлення, що й зумовило ухвалення судом першої інстанції рішення про повернення позовної заяви в цій частині.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що про порушення своїх прав він дізнався лише після отримання представником відповіді від 06 січня 2025 року № 105/31 на адвокатський запит є безпідставними.

Отримання такої відповіді не має впливу на перебіг процесуального строку для звернення до суду, оскільки не спростовує обізнаності позивача щодо розміру нарахованого та виплаченого йому грошового забезпечення.

Як правильно встановив суд першої інстанції, моментом, з якого позивач набув об`єктивної можливості усвідомити можливе порушення своїх прав, є дата отримання ним грошового атестата - 13 червня 2024 року, який містив усю необхідну інформацію про складові грошового забезпечення.

Відповідно, саме з цієї дати почався перебіг тримісячного строку звернення до суду.

Натомість подання адвокатського запиту й отримання на нього відповіді вже після закінчення цього строку лише свідчить про початок активних дій з боку позивача, але жодним чином не визначає момент виникнення підстав для звернення до суду.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 березня 2023 року у справі № 620/7954/21, згідно з якою початок перебігу строку звернення до суду не може пов`язуватись з моментом отримання відповіді на адвокатський запит, якщо особа мала раніше можливість дізнатися про порушення своїх прав.

З огляду на те, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду в частині позовних вимог, заявлених за період з 19 липня 2022 року по 30 червня 2023 року, допущено порушення норм процесуального права, що вплинуло на правильність ухваленого рішення, наявні правові підстави, передбачені статтею 320 КАС України, для часткового скасування ухвали та направлення справи в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 308, 315, 320, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Чернікова Дениса Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог з 19 липня 2022 року по 30 червня 2023 року скасувати, а справу в цій частині передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 27.08.2025.