Справа № 600/2522/25-а
Суддя: Сіжук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/2522/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сіжук О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови від 12.05.2025 ВП №75565730.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою від 17.07.2024 у ВП №75565730 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 18.06.2024 у справі №600/2620/23-а про зобов`язання ОСОБА_1 привести самочинний об`єкт реконструкція власних квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у відповідність до попереднього стану, а саме: квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 43,40 кв.м. відповідно до договору купівлі-продажу від 12.08.2004; квартири АДРЕСА_3 загальною площею 52,30 кв.м, яка складається з трьох кімнат житловою площею 41,70 кв.м відповідно до договору купівлі-продажу від 11.10.2004.

Вказує, що 12.05.2025 відповідачем в рамках виконавчого провадження №75565730 винесено постанову, згідно якої на позивача накладено штраф за невиконання рішення суду. Вказану постанову позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець належним чином не дослідив всі обставини, а також не перевірив причини та умови невиконання позивачем рішення суду.

За таких обставин просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції правом на подання відзиву не скористався.

Однак, відповідач надав до суду належним чином засвідченні матеріали виконавчого провадження ВП №75565730.

Згідно з частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з перебуванням судді Сіжук О.В. у відпустці в період з 12.06.2025 по 26.06.2025 (наказ голови суду від 02.06.2025 №77-к/тм) та тимчасовою непрацездатністю судді Сіжук О.В. в період з 27.06.2025 по 04.07.2025 та з 08.07.2025 по 22.08.2025 дану справу розглянуто 02.09.2025.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

З комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №600/2620/23-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2024, зобов`язано ОСОБА_1 привести самочинний об`єкт реконструкція власних квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у відповідність до попереднього стану, а саме: квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 43,40 кв.м відповідно до договору купівлі-продажу від 12.08.2004; квартири АДРЕСА_3 загальною площею 52,30 кв.м, яка складається з трьох кімнат житловою площею 41,70 м.кв. відповідно до договору купівлі-продажу від 11.10.2004.

На виконання вказаного рішення суду 18.06.2024 Чернівецьким окружним адміністративним судом у справі №600/2620/23-а видано виконавчий лист.

17.07.2024 старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткач В.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75565730 з примусового виконання виконавчого листа №600/2620/23-а, виданого 18.06.2024 Чернівецьким окружним адміністративним судом.

12.05.2025 старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткач В.І. винесено постанову про накладення штрафу у ВП №75565730 з примусового виконання виконавчого листа №600/2620/23-а, виданого 18.06.2024 Чернівецьким окружним адміністративним судом, у розмірі 1700,00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктами 1, 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За правилами частини четвертої статті 19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Згідно частини шостої статті 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавство встановлює відповідальність боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання за невиконання рішення, а саме: накладення штрафу, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Водночас для накладення зазначеного штрафу законодавство передбачає установлення факту невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20.

Суд встановив, що підставою для прийняття постанови від 12.05.2025 ВП №75565730 про накладення на позивача штрафу є встановлення державним виконавцем станом на 09.05.2025 факту невиконання боржником виконавчого документа від 18.06.2024 №600/2620/23-а, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом, без поважних причин. Вказане підтверджується актом державного виконавця від 09.05.2025, з якого слідує, що за виходом за адресою АДРЕСА_4 встановлено, що рішення суду боржником не виконано.

Доказів протилежного позивачем до суду не надано. Зокрема, позивачем не надано суду доказів, що ним вчинялись активні дії щодо виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №600/2620/23-а.

В обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення позивач вказує на не з`ясування державним виконавцем поважності причин, через які не виконане вказане рішення суду. Зокрема, зазначає, що згідно з висновком експерта №163/24-29 від 14.08.2024 роботи по демонтажу нових конструктивних елементів та інженерних мереж можуть мати негативний вплив на технічний стан конструкцій будинку в цілому, ураховуючи ту обставину, що будинок належить до історико-архітектурної частини міста Чернівці

Однак, суд відхиляє такі твердження з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження та з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» в ухвалі від 16.08.2024 у справі №600/2620/23-а судом надано оцінку цьому висновку експерта.

Зокрема, суд критично оцінив вказаний висновок, оскільки змістом рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.11.2023 було приведення самочинного об`єкта будівництва у відповідність до попереднього стану, а саме до квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56 кв.м. При цьому, судом у рішенні не встановлено конкретний спосіб його виконання, не зазначено щодо необхідності повного демонтажу оновлених систем інженерного забезпечення, комунікацій та інших конструкцій, які призвели до укріплення та незворотного покращення будівлі загальною площею 56 кв.м. Водночас, спосіб приведення самочинного об`єкта будівництва у відповідність до попереднього стану покладено на розсуд відповідача (боржника), з урахуванням особливостей будівлі та вже проведених робіт. Таким чином, суд вважав недоведеним факт неможливості приведення самочинного об`єкта будівництва у відповідність до попереднього стану.

Суд також відхиляє твердження позивача про те, що державним виконавцем при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2024 ВП №75565730 недотримано вимоги частини шостої статті 26 Закону № 1404-VIII, з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2024 ВП №75565730 зазначено строк 5 робочих днів для виконання боржником рішення суду.

Водночас 28.04.2025 відповідачем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, якою в резолютивній частині постанови про відкриття виконавчого провадження замінено помилково вказаний пункт №2 де зазначено «Зобов`язати боржника, протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей» на вірний, а саме: «надати боржнику термін для самостійного виконання рішення суду 10 робочих днів згідно частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, позивачу з 28.04.2025 встановлено новий термін для самостійного виконання рішення суду 10 робочих днів.

Однак, доказів того, що ОСОБА_1 в межах вказаного терміну вчинялись дії на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №600/2620/23-а позивачем суду не надано. Після закінчення вказаного терміну, 12.05.2025 відповідачем прийнята оскаржувана постанова.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Таким чином, рішення суду яке набрало законної сили є обов`язковим до виконання особою, на яку ним покладено зобов`язання тих чи інших дій.

Однак, як з часу набрання законної сили рішенням суду у справі №600/2620/23-а, так і протягом встановленого державним виконавцем постановою від 28.04.2025 десятиденного терміну для виконання рішення суду позивачем не було вжито жодних заходів з метою його виконання.

При цьому позивач жодного разу не звертався до державного виконавця з листами про наявність будь-яких поважних причин невиконання виконавчого документа у встановлений виконавцем строк, як і не повідомив державного виконавця про будь-які труднощі чи перешкоди у виконані судового рішення.

Позивач, зазначаючи про неможливість виконання рішення суду посилається лише на висновок експерта від 14.08.2024 №163/24-29, якому було надано оцінку в ухвалі суду від 16.08.2024 в контексті можливості виконання рішення суду від 08.11.2023.

При цьому, ухвалою від 16.08.2024 Чернівецький окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Суд враховує, що виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону № 1404, а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими під час вчинення ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Тож виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що головний державний виконавець Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, приймаючи спірну постанову про накладення штрафу за невиконання виконавчого документа, діяв на підставі та в межах своїх повноважень, визначених Законом № 1404-VIII, тому вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови від 12.05.2025 ВП №75565730 є безпідставними.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судових витрат.

Керуючись статтями 243-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вулиця Дергача Леоніда, 25, 27, місто Чернівці, Чернівецька область, 58002, ідентифікаційний код юридичної особи 41659896).

Суддя Сіжук Ольга Володимирівна