Справа № 160/21801/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/21801/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року (суддя Н.В. Кучугурна) у справі № 160/21801/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови позивачу в призначенні пенсії з 04.06.2024, №99, ГУПФ України в Дніпропетровській області і від 20.06.2024 ГУ ПФ України в Кіровоградській області відповідно до норм законодавства України;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відновити порушене право з 04.06.2024 позивача на отримання належної пенсії, право на отримання якої в нього виникло як учасника бойових дій з 10 травня 2022 року відповідно до п. 2.3. Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України №530 від 14 серпня 2014 року, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про пенсійне забезпечення», з підвищенням її в розмірі 25% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (стаття 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») та виплатою цільової грошової допомоги на прожиття у розмірі 40 грн (Закон України від 16.03.2004 № 1603 «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни»), сплачувати щомісячну державну адресну допомогу до пенсії у разі коли щомісячний розмір пенсійних-виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством) не досягатиме 4 958 грн (постанова КМУ від 28.07.2010 № 656 «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та

учасникам бойових дій») та зарахувати період мобілізації на військову службу з 10 травня 2022 року по 31 липня 2024 року до стажу в потрійному розмірі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є учасником бойових дій, його вік складає 56 повних років, тому він вважає, що має право на пенсію відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 27.05.2024 позивач звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії. Однак, рішенням, прийнятим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, йому було відмовлено у призначенні пенсії. Позивач не погоджується з таким рішенням органів пенсійного фонду. Також позивач не погоджується з тим, що період проходження ним військової служби в особливий період не був зарахований до його стажу з розрахунку один місяць служби за три.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.06.2024 №99 в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 20.03.1993 по 25.08.1993;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 20.03.1993 по 25.08.1993.

В іншій частині позовних вимог, у їх задоволенні відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за працівника (позивача) покладений на роботодавця, який має нести відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків. Працівник (позивач) не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством-роботодавцем, на якому він працює.

З огляду на викладене, суд вказав, що період роботи позивача з 20.03.1993 по 25.08.1993 має бути зарахований до його страхового стажу.

Таким чином, суд зробив висновок про те, що оскаржуване рішення в частині відмови в зарахуванні спірного періоду роботи позивача до його страхового стажу є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що він не є суб`єктом прийняття спірного рішення стосовно позивача. Вважає, що для взяття всього стажу за трудовою книжкою повинна бути дотримана умова сплати страхових внесків, як це визначено ст. 24 Закону №1058 та ст. 3 Закону №1788. Зауважує, що позивачу правомірно не зараховано до страхового стажу період роботи з 20.03.1993 по 25.08.1993, адже його буде можливо зарахувати при умові сплати страхових внесків.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач 27.05.2024 звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

04.06.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення № 99 про відмову у призначенні пенсії.

Крім того, у спірному рішенні пенсійним органом вказано, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви: до розрахунку страхового стажу не зараховано період роботи у фермерському господарстві з 20.03.1993 по 25.08.1993, зарахувати можливо буде при умові сплати страхових внесків.

Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Вважаючи рішення № 99 про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Відповідно статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Колегія суддів встановила, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 містить відомості та підтверджує роботу позивача у період із 20.03.1993 по 25.08.1993 року, однак цей період роботи позивача не був зарахований до його страхового стажу. Так, пенсійний орган у спірному рішенні № 99 вказав, що цей спірний період буде можливо зарахувати при умові сплати страхових внесків.

Колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 10.02.2021 у справі №805/3362/17-а, відповідно до якої страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язкові сплаті, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює ця особа, страхувальником сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Як підсумок, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що фізичні особи (працівники підприємств, які тимчасово були звільнені від своєчасного виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску) не повинні відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Колегія суддів зазначає, несплата підприємством страхових внесків, які роботодавець попередньо відрахував із заробітної плати працівника, не може бути підставою для позбавлення його права на отримання соціальних гарантій. Позивач не може бути позбавлений права на отримання соціальних гарантій внаслідок того, що орган, відповідальний за повноту та своєчасність сплати страхових внесків своєчасно не вжив дієвих заходів.

Відтак, оскільки трудова книжка позивача містить відомості про період роботи позивача з 20.03.1993 по 25.08.1993 року, є правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 20.03.1993 по 25.08.1993 року, а отже спірне рішення № 99 в частині відмови у зарахуванні такого спірного періоду роботи позивача до страхового стажу є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Водночас, апеляційний суд враховує, що в спірному випадку заява позивача розглянута згідно положень Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та саме цим органом прийнято спірне рішення.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у цьому спорі є належним відповідачем.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не приймалось спірне рішення.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області вчинити певні дії, адже відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити дії.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст.317 КАС України підлягає зміні абзац 3 резолютивної частини рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року у справі № 160/21801/24 змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини цього рішення у наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 20.03.1993 по 25.08.1993.».

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року у справі № 160/21801/24 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 02.09.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров