Справа № 300/6495/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/6495/24 пров. № А/857/18152/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О. І.,

Запотічного І. І.,

секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕГЕНДА-Ф» та Головного управління ДПС у Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Главач І.А.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківськ 31 березня 2025 року, повний текст якого складено 07 квітня 2025 року, у справі №300/6495/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕГЕНДА-Ф» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

26.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Легенда-Ф» (надалі Товариство) звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі-Управління), в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.08.2024 за №№ 017686/0706, 017687/0706, 017690/0706, 017691/0706, 017692/0706, 017693/0706.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 05.08.2024 за №№ 017686/0706, 017690/0706, 017692/0706. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.01.2022 суб`єкти господарювання при роздрібній торгівлі алкогольними напоями зобов`язані відображати в розрахункових документам (чеках РРО/ПРРО) цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер). Суд першої інстанції вказав, що не допускається факт дублювання марки акцизного податку та повторного її використання. Суд першої інстанції зазначив, що реалізація суб`єктом господарювання під час роздрібної торгівлі більше ніж одної марки акцизного податку із однаковими обов`язковими реквізитами, засвідчує обставину продажу алкогольних напоїв, маркованих з відхиленням від вимог Положення №1251, що свідчить про вчинене порушення. Щодо доводів представника позивача про те, що реалізація алкогольних напоїв здійснювалася на розлив або шляхом додавання у настоянки то суд першої інстанції зазначив, що оскільки загальний об`єм реалізованого алкогольного напою (чи то на розлив, чи у складі алкогольних коктейлів) відповідно до інформації відповідача з системи обліку даних РРО ДПС України перевищував наявну ємність пляшки такого алкогольного виробу з правильним зазначеним МАП, а тому реалізація алкогольного виробу з маркою акцизного податку понад встановлений літраж пляшки відповідного алкогольного напою є дублюванням марки акцизного податку, отже - реалізацією такого товару без марки акцизного податку. З огляду на викладене та враховуючи, що контролюючим органом за відповідними адресами належних позивачу господарських одиниць встановлено факт реалізації суб`єктом господарювання Товариством алкогольними напоями, що вважаються немаркованими згідно з підпункту 226.9 статті 226 ПК України, тобто продаж алкогольних напоїв, маркованих з відхиленням від вимог Положення №1251 (марками акцизного податку, реквізити яких дублюються), суд дійшов висновку, що вказане свідчить про вчинене порушення, відповідальність за яке встановлено абзацом 20 частина 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а тому до позивача правомірно застосовано штрафну санкцію в розмірі 17 000,00 гривень за реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, згідно податкових повідомлень-рішень від 05.08.2024 за №№ 017687/0706, 017691/0706, 017693/0706. Водночас, оскільки суд першої інстанції встановив, що позивач під час проведення фактичних перевірок надав контролюючому органу документи, які підтверджують облік та походження товарів, які знаходились у місці продажу (господарському об`єкті) під час фактичних перевірок, тому дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення від 05.08.2024 №017686/0706 на суму штрафних санкцій 2967,00 грн, від 05.08.2024 №017690/0706 на суму штрафних санкцій 154987,91 грн та від 05.08.2024 №017692/0706 на суму штрафних санкцій 39886,92 грн прийняті відповідачем необґрунтовано та безпідставно, такі підлягають до скасування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство та Головне управління ДПС у Івано-Франківській області подали апеляційні скарги.

Товариство просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі №300/6495/24 в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що від визначеного у підпункті 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України кола суб`єктів до відповідача, будь-яка інформація щодо можливого порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2) та щодо використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підпункт 80.2.7) не надходила, а отже і не було фактичної підстави для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки. Скаржник зауважує, що контролюючим органом не зазначено жодних конкретних фактичних відомостей про те, що саме слугувало передумовою для призначення фактичних перевірок, як і не доведено наявність фактичних підстав, визначених пп. 80.2.2, 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України, для проведення спірних фактичних перевірок позивача. Скаржник також звертає увагу, що контролюючим органом під час проведення фактичних перевірок взагалі не досліджувались та у актах перевірок відсутні дані щодо реалізації алкогольних напоїв із дублюванням марок акцизного податку. Скаржник зауважує, що судом першої інстанції не враховано, що окремі спірні періоди (2021-2022) вже було охоплено відповідачем попередніми фактичними перевірками, проведеними у 2023 році (адміністративна справа №300/7066/23).

Головне управління ДПС у Івано-Франківській області просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі № 300/6495/24 (в частині задоволення позовних вимог) та в позові відмовити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що для встановлення факта ненадання документів на підтвердження обліку та походження товарів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу, першочергово слід встановити, який саме товар станом на момент перевірки зберігається у місці продажу, однак судом першої інстанції цього зроблено не було. Скаржник вказує, що в ході перевірки засобами поштового зв`язку надано копії оборотно-сальдових відомостей та незасвідчених належним чином накладних, що об`єктивно унеможливлювало встановити походження твору, що знаходився в реалізації. Водночас скаржник зазначає, що обставини справи №300/5138/24 стосуються процедури вручення вимоги про проведення інвентаризації та відмови платника податків провести інвентаризацію у встановлений термін та у присутності працівників Управління, а тому посилання на таку у рішенні суду першої інстанції є необґрунтованим. Скаржник вважає, що суд першої інстанції надав перевагу доводам позивача, не прийнявши до уваги доказів відповідача, порушив принципи закріплені у статті 2 КАС у КАС України щодо законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Товариство подало відзив на апеляційну скаргу Управління, вказавши, що позивач як у ході проведення фактичної перевірки, так і на заперечення на акт надав контролюючому органу документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання), а також регістри бухгалтерського обліку, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), належним чином засвідчені, що підтверджено відмітками канцелярії Управління. Зазначає, що неврахування контролюючим органом при прийнятті податкових повідомлень-рішень поданих заперечень на акт перевірки є підставою для їх скасування. Також вказує, що суд першої інстанції у цій справі обґрунтовано врахував рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 у справі №300/5138/24.

Управління подало відзив на апеляційну скаргу Товариства, зазначивши, що накази відповідають вимогам щодо відображення у них мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки. Вказує, що якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним. Зауважує, що використання податковим органом під час проведення фактичної перевірки отриманої податкової інформації, яка надходить від платників податків, через бази даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, є такою, що може використовуватися контролюючими органами, як податкова інформація під час проведення фактичних перевірок платників податків. Управління також звертає увагу, що в ході проведення перевірки встановлено реалізацію алкогольних напоїв з однаковими марками акцизного податку, цифрове значення штрихового коду марок акцизного податку на алкогольні напої яких повторюються (подвоюються) у фіскальних чеках. Окрім того, зазначає, що реалізація алкогольного виробу з маркою акцизного податку понад встановлений літраж пляшки відповідного алкогольного напою є дублюванням марки акцизного податку, отже - реалізацією такого товару без марки акцизного податку. Також Управління звертає увагу на те, що позивачем жодним чином не заперечується обставина продажу алкогольних напоїв без належного маркування, акти перевірок від 05.07.2024 не містять жодних зауважень щодо його висновків чи оформлення такого акту в загальному.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, щодо апеляційної скарги відповідача заперечив, представники відповідача апеляційну скаргу підтримали, щодо апеляційної скарги позивача заперечили.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Легенда-Ф» зареєстроване 14.01.2001 як юридична особа, 10.11.2006 включене в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Листом Державної податкової служби України від 31.10.2023 №27334/7/99-00-07-04-02-07, адресованим територіальним управлінням ДПС в областях та місті Києві, повідомлено, щодо наявних ризиків у діяльності платників податків та запропоновано детально проаналізувати надану ДПС інформацію, самостійно здійснити доперевірочний аналіз; за наявності підстав, відповідно до вимог статті 80 ПК України, організувати та провести фактичні перевірки господарських об`єктів суб`єктів господарювання, наведених у відповідному додатку.

Також Державна податкова служба України листом від 31.01.2024 №2692/7/99-00-07-04-02-07, адресованим територіальним управлінням ДПС в областях та місті Києві повідомила, щодо наявних ризиків у діяльності платників податків, які проводили розрахункові операції через РРО/ПРРО, реєстрація яких скасована, повідомила про необхідність, за наявності підстав, відповідно до вимог статті 80 ПК України, організувати та провести фактичні перевірки господарських об`єктів суб`єктів господарювання, наведених у відповідному додатку.

Відповідно до доповідної записки управління податкового аудиту, яка адресована начальнику ГУ ДПС в Івано-Франківській області та зареєстрована за вхідним №152/09-19-07-06- від 28.05.2024, Управлінням відповідно до вимог наказу ДПС України від 04.09.2020 №470 «Про затвердження методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків», на виконання листів ДПС України від 17.10.2023 №26144/7/99-00-07-04-02-07, від 31.10.2023 №27334/7/99-00-07-04-02-07, від 01.11.2023 №27526/7/99-00-07-04-02-07, від 27.07.2022 №7920/7/99-00-07-05-03-07, від 29.07.2022 №8043/7/99-00-07-05-03-07, від 29.07.2022 №8074/7/99-00-07-05-03-07 від 31.01.2024 №2692/7/99-00-07-04-02-07 щодо проведення фактичних перевірок господарських одиниць у яких при проведенні обстежень чи за результатами проведення аналізу, встановлено ймовірні порушення вимог чинного законодавства, в тому числі ТОВ «Легенда-Ф» (ресторан та готель «Легенда-Ф» за адресою вул. Івасюка, 25, місто Івано-Франківськ; бар «Легенда-Ф» за адресою вул. Незалежності, 34/А, місто Івано-Франківськ; кафе «Легенда-Ф» за адресою вул. Площа Ринок, 18/А, місто Івано-Франківськ), запропоновано проведення фактичних перевірок суб`єктів господарювання працівниками податкового аудиту ГУ ДПС в області.

Відповідно до підпункту 80.2.2, підпункту 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, Управлінням видано: наказ №1975-п від 27.06.2024 «Про проведення фактичної перевірки», яким призначено проведення фактичної перевірки ресторану за адресою вул. Івасюка, 25, місто Івано-Франківськ, ТОВ «Легенда Ф»; наказ №1969-п від 27.06.2024 «Про проведення фактичної перевірки», яким призначено проведення фактичної перевірки бару за адресою вул. Незалежності, 34/А, місто Івано-Франківськ, ТОВ «Легенда Ф»; наказ №1972-п від 27.06.2024 «Про проведення фактичної перевірки», яким призначено проведення фактичної перевірки кафе за адресою вул. Площа Ринок, 18/А, місто Івано-Франківськ, ТОВ «Легенда Ф».

На підставі вказаних наказів Управління видало: направлення №3697 від 27.06.2024 та №3698 від 27.06.2024 на перевірку бару за адресою вул. Незалежності, 34/А, місто Івано-Франківськ, ТОВ «Легенда Ф»; направлення №3703 від 27.06.2024 та №3704 від 27.06.2024 на перевірку кафе за адресою вул. Площа Ринок, 18/А, місто Івано-Франківськ, ТОВ «Легенда Ф»; направлення №3709 від 27.06.2024 та №3710 від 27.06.2024 на перевірку ресторану за адресою вул. Івасюка, 25, місто Івано-Франківськ, ТОВ «Легенда Ф».

За результатами проведених фактичних перевірок господарських одиниць Товариства, складено відповідні Акти: ресторану за адресою: вул. Івасюка, 25, м. Івано-Франківськ, ТОВ «Легенда Ф» (прим. Акт (довідка) фактичної перевірки від 05.07.2024 №12961/09/15/РРО/32606203 на бланку № 090783); кафе за адресою: вул. Площа Ринок, 18А, м. Івано-Франківськ, ТОВ «Легенда Ф» (прим. Акт (довідка) фактичної перевірки від 05.07.22024 №12903/09/15/ РРО/32606203 на бланку №090781); бару за адресою: вул. Незалежності, 34-А, м. Івано-Франківськ, ТОВ «Легенда Ф» (прим. Акт (довідка) фактичної перевірки від 05.07.2024 №12914/09/15/ РРО/32606203 на бланку №090786).

Вказаними Актами зафіксовано ряд аналогічних порушень норм податкового законодавства, а саме:

- пункту 1, пункту 2 та пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» ; - статті 11 Закону України від 19.12.1995р. № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»; - статті 226 Податкового кодексу України; - Кодексу законів про працю України; - статті 6 Закону України від 16.07.1999 р. №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, а актах перевірок контролюючим органом встановлено реалізацію ТОВ «Легенда Ф» алкогольних напоїв, що вважаються немаркованими згідно з підпунктом 226.9 статті 226 ПК України, тобто продаж алкогольних напоїв, маркованих з відхиленням від вимог Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251 (марками акцизного податку з однаковими реквізитами).

Не погоджуючись із зазначеними актами перевірки, позивач подав до Управління заперечення, однак відповідачем висновки актів перевірки залишено без змін.

На підставі зафіксованих порушень у зазначених вище актах перевірки, серед яких зокрема: роздрібна торгівля алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, чим порушено ст. 11 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання, виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», із змінами та доповненнями та не забезпечено ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 із змінами та доповненнями), винесено спірні податкові повідомлення-рішення від 05.08.2024 за №№ 017686/0706, 017687/0706, 017690/0706, 017691/0706, 017692/0706, 017693/0706.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, таким, що підлягають скасуванню, Товариство звернулося з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Щодо аргументів Товариства про безпідставність організації перевірки та протиправності наказу на проведення перевірки, то суд апеляційної інстанції враховує таке.

Відповідно до підпунктами 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі ПК України) фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, фактичною підставою для призначення перевірки є інформація, яка міститься у доповідній записці управління податкового аудиту, яка адресована начальнику ГУ ДПС в Івано-Франківській області та зареєстрована за вхідним №152/09-19-07-06- від 28.05.2024, а також листах ДПС України від 17.10.2023 №26144/7/99-00-07-04-02-07, від 31.10.2023 №27334/7/99-00-07-04-02-07, від 01.11.2023 №27526/7/99-00-07-04-02-07, від 27.07.2022 №7920/7/99-00-07-05-03-07, від 29.07.2022 №8043/7/99-00-07-05-03-07, від 29.07.2022 №8074/7/99-00-07-05-03-07 від 31.01.2024 №2692/7/99-00-07-04-02-07.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, зокрема: копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що контекст пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

Разом з тим, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації - «яка свідчить про можливі порушення» - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.

Водночас аналіз абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

Аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, від 10 квітня 2025 року у справі №580/1158/23, від 12 грудня 2024 року у справі №420/11339/22.

У наказах №1975-п, №1969-п, №1972-п від 27.06.2024 підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином: «відповідно до підпункту 80.2.2, підпункту 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками».

Водночас, наявні у зазначених листах відомості вказують на вчинення платниками податків ймовірних порушень законодавства в частині дотримання правил обігу підакцизних товарів, що могло слугувати самостійною підставою та достатнім обґрунтуванням для призначення фактичної перевірки відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Отже, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що обсяг зазначеної у наказах інформації у повному обсязі відповідає вимогам абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України, а тому підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень, через неналежне оформлення наказів на підставі яких проведено перевірку, відсутні.

До того ж, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22.04.2021 у справі №805/3809/16-а, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Таким чином, достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Разом з тим, оскаржувані податкові повідомлення-рішення не винесені з підстав, передбачених підпунктом 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, а тому зазначення такого у відповідних наказах не можу бути самодостатньою підставою для висновку про протиправність проведеної фактичної перевірки та результати такої.

Щодо реалізації Товариством алкогольних напоїв із дублюванням марок акцизного податку, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України визначено Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Стаття 11 Закону № 481/95-ВР встановлює вимоги до маркування алкогольних напоїв.

Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 11 Закону №481/95-ВР, алкогольні напої, які виробляються в Україні, а також ті, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до підпункту 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 ПК України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Згідно з підпунктом 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 ПК України маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою, пачку (упаковку) тютюнового виробу чи ємність (упаковку) з рідиною, що використовується в електронних сигаретах, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку

Статтею 226 ПК України передбачені загальні правила маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Згідно з пунктом 226.1 статті 226 ПК України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою, пачці (упаковці) тютюнового виробу чи ємності (упаковці) з рідиною, що використовується в електронних сигаретах, є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів (пункт 226.2 статті 226 ПК України)

Відповідно до пункт 226.3 статті 226 ПК України виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Маркуванню підлягають усі (крім зазначених у пункті 226.10 цієї статті) алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об`ємних одиниць не здійснюється (пункт 226.6. статті 226 ПК України).

Згідно з пунктом 226.7. статті 226 ПК України, кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв

Пунктом 226.9 статті 226 ПК України визначено, що вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої, тютюнові вироби та рідини, що використовуються в електронних сигаретах, з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої, тютюнові вироби та рідини, що використовуються в електронних сигаретах, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; вироблені в Україні алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари; алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки; сигарети, цигарки та сигарили, що вироблені після 1 січня 2021 року, в яких кількість одиниць у пачці (упаковці) не відповідає кількості одиниць, зазначеній на марках акцизного податку; рідини, що використовуються в електронних сигаретах, вироблених до 1 січня 2021 року.

Відповідно до положень пункту 5 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1251 (далі - Положення № 1251) марка для алкогольних напоїв повинна містити двомірний штрих-код швидкого реагування (далі QR-код) та лінійний штрих-код (далі штрих-код).

Нормами пункту 5 Положення №1251 закріплено перелік реквізитів, які повинна містити марка, та які роблять кожну марку акцизного податку унікальною.

Інформаційні набори даних для генерації QR-кодів та штрих-кодів, що наносяться на марку для алкогольних напоїв, генеруються ДПС та передаються підприємству-виробнику з використанням засобів захисту інформації у зведеній заявці-розрахунку.

Продавець марок веде електронну базу марок акцизного податку (далі - електронна база марок), в якій відображається інформація про: отримані марки продавцем марок; видані марки продавцем марок (із зазначенням таких реквізитів документа/документів на перерахування плати за виготовлення марок, як номер, дата платіжної інструкції та сума перерахованих коштів); використані марки покупцем марок; пошкоджені, списані та знищені марки.

Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» від 30.11.2021 за №1914-ІХ (далі - Закон №1914-ІХ), з 01.01.2022 набрали чинності зміни до пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР, згідно яких, суб`єкти господарювання, котрі здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані проводити розрахункові операції через РРО та/або через ПРРО для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.

Водночас, пунктом 2 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 за №13, в редакції №329 від 08.06.2021, яка набрала чинності з 01.07.2021, тобто була чинною на період спірних правовідносин, встановлено, що видатковий чек, серед іншого, має містити обов`язкові реквізити цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої (рядок 9).

Таким чином, з 01.01.2022 суб`єкти господарювання при роздрібній торгівлі алкогольними напоями зобов`язані відображати в розрахункових документам (чеках РРО/ПРРО) цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер).

Слід зауважити, що реалізація суб`єктом господарювання під час роздрібної торгівлі більше ніж одної марки акцизного податку із однаковими обов`язковими реквізитами, засвідчує обставину продажу алкогольних напоїв, маркованих з відхиленням від вимог Положення №1251.

У цій справі контролюючий орган зробив висновок про порушення позивачем вищенаведених вимог законодавства на підставі даних СОД РРО.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики (пункт 74.3 статті 74 ПК України).

Під час проведення фактичної перевірки, контролюючий орган має правову можливість використовувати податкову інформацію яка міститься в СОД РРО, зокрема щодо перевірки наявності (відсутності) цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, інформація та дані якої є фактичним відображенням (дублюванням) розрахункових операцій проведених позивачем у відповідний період, що перевіряється.

Використання такої інформації є належною реалізацією контролюючим органом податкового контролю, як необхідний комплекс заходів, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової політики, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій та може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки.

До того ж, враховуючи норми Порядку функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 05 серпня 2020 року № 477, інформація, яка зберігається в СОД РРО відображає всі дані про проведені розрахункові операції та реквізити фіскального чека.

Тобто, використання податковим органом під час проведення фактичної перевірки отриманої податкової інформації, яка надходить від платників податків, через бази даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, зокрема інформація: про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі щодо електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів через інформаційну систему СОД РРО, у вигляді електронного розрахункового (фіскального) документа (чека, звіту), є такою, що може використовуватися контролюючими органами, як податкова інформація під час проведення фактичних перевірок платників податків.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25.09.2024 у справі № 280/6829/23, від 09 вересня 2024 року у справі № 280/6832/23, від 16 січня 2025 року у справі № 240/24491/23, від 07 серпня 2025 року у справі № 280/6835/23.

Водночас, суд апеляційної інстанції наголошує, що усі сумніви, які можливо були у позивача щодо достовірності відповідних документів - фіскальних чеків із зазначенням в них обов`язкових реквізитів, а саме зазначення цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку, повинні були спростовані саме позивачем, якщо він ставив під сумнів та заперечував проти цього шляхом надання роздрукованих своїх чеків.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2025 у справі №120/11036/23.

Слід зауважити, що позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, яким могли бути спростовані висновки податкового органу, що використана контролюючим органом податкова інформація яка міститься в СОД РРО, зокрема щодо відсутності обов`язкового реквізиту у фіскальному чеку на товари (послуги), виданому суб`єктом господарювання - платником акцизного податку, а саме цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, є відміною від наявних у позивача електронних розрахункових документах.

Щодо аргументів Товариства про відсутність обов`язку маркувати виготовлені ним коктейлі марками акцизного податку, оскільки чинне законодавство покладає обов`язок маркування алкогольних напоїв на його виробника, то такі є безпідставними, оскільки в силу вимог пункту 226.9. статті 226 ПК України відповідальність за недодержання порядку маркування алкогольних напоїв несуть не лише виробники (замовники), а й продавці таких товарів та їх посадові особи.

Також безпідставними суд апеляційної інстанції вважає аргументи Товариства в частині особливостей відображення марки акцизного податку при виготовленні коктейлів відповідно до технологій приготування, які полягали у вказанні МАП того алкогольного напою, питома вага якого більша в порівнянні з іншими алкогольними напоями, оскільки загальний об`єм реалізованого алкогольного напою (чи то на розлив, чи у складі алкогольних коктейлів) відповідно до інформації відповідача з системи обліку даних РРО ДПС України перевищував наявну ємність пляшки такого алкогольного виробу з вірним зазначеним МАП, а тому реалізація алкогольного виробу з маркою акцизного податку понад встановлений літраж пляшки відповідного алкогольного напою є дублюванням марки акцизного податку, отже - реалізацією такого товару без марки акцизного податку.

До того ж, як правильно зазначено контролюючим органом, що такий спосіб зазначення МАП матиме наслідком фактичну нестачу алкогольних напоїв з меншою питомою вагою, застосування яких не обліковується при приготуванні коктейлів.

Згідно з частиною 2 статті 17 Закону №481/95-ВР, до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: виробництва та/або зберігання, та/або транспортування, та/або реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими паперовими марками акцизного податку, - 200 відсотків вартості товару (продукції), але не менше 17 000,00 гривень.

З огляду на викладене та враховуючи, що контролюючим органом за відповідними адресами належних позивачу господарських одиниць встановлено факт реалізації Товариством алкогольними напоями, що вважаються немаркованими згідно з підпункту 226.9 статті 226 ПК України, тобто продаж алкогольних напоїв, маркованих з відхиленням від вимог Положення №1251 (марками акцизного податку, реквізити яких дублюються), суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Товариством допущено порушення, відповідальність за яке встановлено абзацом 20 частина 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Щодо аргументів Управління про ненадання Товариством під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, визначено самостійною підставою для застосування штрафної санкції, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що всі первинні бухгалтерські документи та регістри бухгалтерського обліку, були представлені у ході проведення фактичних перевірок Головному управлінню ДПС в Івано-Франківській області, що підтверджено відмітками канцелярії, такі також долучені до заперечення на акти, однак безпідставно не враховані Управлінням.

Пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Вимоги до документального підтвердження виконання вимог податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи закріплені у статті 44 ПК України.

Згідно із пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Пункт 44.7 статті 44 ПК України встановлює, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Цьому обов`язку кореспондує право посадових осіб контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою пункту 85.4 статті 85 ПК України.

Стаття 20 Закону №265/95-ВР, із змінами, внесеними Законом №1914-ІХ, передбачає, що до суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію товарів, не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, Управління вказує, що в ході перевірки засобами поштового зв`язку надано копії оборотносальдових відомостей та незасвідчених належним чином накладних, що об`єктивно унеможливлювало встановити походження твору, що знаходився в реалізації.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріалами справи підтверджено подання позивачем документів через канцелярію Управління, а не засобами поштового зв`язку.

Водночас, за змістом пункту 12 частини 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР облік товарних запасів ТОВ «Легенда-Ф» на складах та/або за місцем їх реалізації відповідає встановленому законодавством порядку та даним бухгалтерському обліку позивача, останнім належними та допустимими доказами підтверджено, що під час проведення фактичних перевірок позивачем надано контролюючому органу документи, які підтверджують облік та походження таких товарів, які знаходились у місці продажу (господарському об`єкті) під час фактичних перевірок.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення від 05.08.2024 №017686/0706 на суму штрафних санкцій 2967,00 грн., від 05.08.2024 №017690/0706 на суму штрафних санкцій 154987,91 грн. та від 05.08.2024 №017692/0706 на суму штрафних санкцій 39886,92 грн. прийняті відповідачем необґрунтовано та безпідставно, тому підлягають скасуванню.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Аналіз норм чинного законодавства а встановлених обставин у справі в оскаржуваній частині судового рішення з врахуванням практики Верховного Суду в цій категорії справ дає суду апеляційної інстанції можливість дійти висновку, про правомірність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 17 000,00 гривень за реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, згідно податкових повідомлень-рішень від 05.08.2024 за №№ 017687/0706, 017691/0706, 017693/0706 та відсутності правових підстав для прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 05.08.2024 №017686/0706 на суму штрафних санкцій 2967,00 грн, від 05.08.2024 №017690/0706 на суму штрафних санкцій 154987,91 грн та від 05.08.2024 №017692/0706 на суму штрафних санкцій 39886,92 грн.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено мотиви часткового задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕГЕНДА-Ф» та Головного управління ДПС у Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі № 300/6495/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 01.09.25