Справа № 480/3476/22
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 480/3476/22

адміністративне провадження № К/990/14302/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

за участю секретаря судового засідання Шосенко К.М.,

представника відповідача Свислоцького О.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби

на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2023 року

у справі № 480/3476/22

за позовом Первинної профспілкової організації ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України, Громадської організації «ІНФОРМАЦІЯ_2»

до Адміністрації Державної прикордонної служби України

про визнання протиправними та скасування наказів.

І. РУХ СПРАВИ

1. Первинна профспілкова організація ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України та Громадська організація «ІНФОРМАЦІЯ_2» звернулися до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просили визнати протиправними та скасувати накази Голови Державної прикордонної служби України від 31.03.2022 №15 «Про внесення зміни до директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України від 26 березня 2021 року №12 дск» та від 01.04.2022 №16-ОД «Про проведення заходів№».

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2. Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з наказом Голови Державної прикордонної служби України № 15 від 31.03.2022 внесені зміни до директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України від 26.03.2021 №12 дск «Про переведення на новий штат навчального закладу Державної прикордонної служби України», а саме: пунктом першим - місце дислокації ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України визначено місто Хмельницький; пунктом другим - до штатів ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 введено примітку такого змісту: «Особовий склад ІНФОРМАЦІЯ_1 на усіх видах забезпечення, крім кадрового, перебуває в ІНФОРМАЦІЯ_3».

3. Наказом Голови Державної прикордонної служби України №16-ОД від 01.04.2022 зобов`язано начальника Ліцею здійснити переміщення підпорядкованого персоналу з числа військовослужбовців і необхідної для провадження освітнього процесу навчальної матеріально-технічної бази до ІНФОРМАЦІЯ_3; прибути в оперативне підпорядкування ректора Національної академії до 08.04.2022; організувати освітній процес ліцеїстів; в термін до 01.06.2022 підготувати й вручити під підпис персональні письмові повідомлення працівникам про зміну місця роботи (зміну істотних умов праці); підготувати проекти наказів про звільнення працівників, які не надали згоду на переведення в іншу місцевість, на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП із виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

4. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом № 15 внесені зміни до директиви від 26.03.2021 №12 дск «Про переведення на новий штат навчального закладу Державної прикордонної служби України», а саме першим пунктом - місце дислокації ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України (далі - Ліцей) визначено місто Хмельницький, другим пунктом - до штатів ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 введено примітку такого змісту: Особовий склад ІНФОРМАЦІЯ_1 на усіх видах забезпечення, крім кадрового, перебуває в ІНФОРМАЦІЯ_3. Наказом №16 зобов`язано начальника Ліцею здійснити переміщення підпорядкованого персоналу з числа військовослужбовців і необхідної для провадження освітнього процесу навчальної матеріально-технічної бази до ІНФОРМАЦІЯ_3, прибути в оперативне підпорядкування ректора Національної академії до 08.04.2022, організувати освітній процес ліцеїстів, в термін до 01.06.2022 підготувати й вручити під підпис персональні письмові повідомлення працівникам про зміну місця роботи (зміну істотних умов праці), підготувати проекти наказів про звільнення працівників, які не надали згоду на переведення в іншу місцевість, на підставі п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України із виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку.

5. Підставою винесення наказу №15 вказана службова необхідність, наказу №16 - початок повномасштабної збройної агресії з боку російської федерації та проведення активних бойових дій і знищенням значної частини інфраструктури Ліцею. Метою винесення наказу №16 відповідач зазначив ефективне функціонування освітнього процесу.

6. На думку позивачів, спірні накази порушують законні права та інтереси ліцеїстів, які є малолітніми чи неповнолітніми, та їх батьків щодо навчання у м. Сумах, у більшості випадків за місцем проживання. Відповідач змінив місце дислокації Ліцею, чим перемістив місце навчання та проживання малолітніх і неповнолітніх без їх згоди та без згоди батьків. При цьому відповідач перевищив свої повноваження, оскільки середній навчальний заклад, яким є Ліцей, де навчаються діти, не є військовим підрозділом, дислокацію якого можливо змінити. Такі повноваження відповідача не передбачені жодним законом чи нормативно-правовим актом. Оскаржуваними наказами також порушені права батьків неповнолітніх ліцеїстів щодо визначення місця проживання та місця навчання їх дітей. Крім того, порушуються права цивільних службовців та працівників, оскільки без проведення у встановленому законом порядку ліквідації чи реорганізації, Ліцей передається у підпорядкування Національної академії Держприкордонслужби, що суперечить Статуту Ліцею. Також відповідно до Порядку тимчасового переміщення (евакуації) дітей, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 385 від 27.03.2022, (далі - Порядок №385) тимчасове переміщення (евакуація) дітей та осіб навчальних закладів здійснюється на підставі наказу керівника закладу, а не відповідача. Керівником Ліцею були видані відповідні накази, які були виконані належним чином.

7. Адміністрація Державної прикордонної служби України подала до суду відзив на позов, у якому, заперечуючи проти позову, зазначила, що згідно з "Положенням про Адміністрацію Державної прикордонної служби України", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №533, (далі - Положення №533) Адміністрація Державної прикордонної служби України (Адміністрація Держприкордонслужби) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні. В п. 3 Положення зазначено, що основними завданнями Адміністрації Держприкордонслужби є, зокрема, здійснення управління територіальними органами - регіональними управліннями, Морською охороною, органами охорони державного кордону, органами забезпечення, навчальними закладами та науково-дослідними установами.

8. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 № 3166-VI (далі - Закон № 3166-VI) центральний орган виконавчої влади у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів міністерств видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

9. Відповідач дійсно своїм рішенням вніс зміни до директиви Адміністрації державної прикордонної служби України від 26.03.2021 №12 дск «Про переведення на новий штат навчального закладу Державної прикордонної служби України», чим змінив місце дислокації (розташування) навчального закладу з міста Суми на місто Хмельницький. Використання терміну «дислокація» є типовим для документів розпорядчого характеру (наказів) військового командування.

10. Згідно з ч. 6 ст. 25 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 № 2145-VIII (далі - Закон № 2145-VIII) засновник закладу освіти зобов`язаний: забезпечити утримання та розвиток матеріально-технічної бази заснованого ним закладу освіти на рівні, достатньому для виконання вимог стандартів освіти та ліцензійних умов; у разі реорганізації чи ліквідації закладу освіти забезпечити здобувачам освіти можливість продовжити навчання на відповідному рівні освіти; забезпечити відповідно до законодавства створення в закладі освіт безперешкодного середовища для учасників освітнього процесу, зокрема для осіб з особливими освітніми потребами.

11. Таким чином, законодавець захищає права дітей на освіту, а не адміністрацій навчальних закладів.

12. Щодо безпекової складової відповідач зазначив, що відповідно до п. 4.6 Статуту Ліцею, відповідальність за збереження життя та здоров`я ліцеїстів під час перебування їх у Ліцеї покладається на начальника Ліцею. Сумська область знаходиться в зоні вищого ризику, ніж Хмельницька. На час видання наказу матеріально-технічна база Ліцею була пошкоджена, про що зазначає представник позивача в позовній заяві. У той же час навчальна та матеріально-технічна база Національної академії Державної прикордонної служби України перебуває в непошкодженому стані, та дозволяє з комфортом розмістити як ліцеїстів, так і посадових осіб Ліцею, що будуть переміщені.

13. Крім того, оскаржувані накази були видані на виконання Порядку №385. Відповідно до Протоколу засідання Кабінету Міністрів України № 51 від 23.03.2022 (п. 1 розділу 4 «Рішення з окремих питань» цього протоколу) для Волинської, Донецької, Житомирської, Київської, Луганської, Миколаївської, Сумської, Рівненської, Харківської, Херсонської, Чернігівської обласних військових адміністрацій було визначено завдання невідкладно вжити заходів щодо забезпечення переміщення (евакуації) дітей, які проживають або зараховані на цілодобове перебування у закладах, на безпечну територію.

14. Отже, Адміністрація Держприкордонслужби мала всі законні підстави для видання оскаржуваного наказу та контролю його виконання.

IV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

15. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2022, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023, позов задоволено.

Суди зазначили, що згідно з п.1.1 Статуту Ліцею ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України (далі - Ліцей) є державним закладом спеціалізованої освіти II - III ступенів військового профілю для дітей з 13 років, починаючи з 8 класу, що забезпечує військово-професійну спрямованість навчання, проведення поглибленої допризовної та посиленої фізичної підготовки і виховання у осіб готовності до військової служби.

Пунктом 1.3. Статуту визначено, що Ліцей є юридичною особою, що заснована на державній власності та належить до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби України, має свій прапор, самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органі Державної казначейської служби України, штампи, печатки із своїм найменуванням, в тому числі печатки із зображенням Державного Герба України, а також може від свого імені набувати майнових прав і обов`язків, бути позивачем і відповідачем у суді.

Юридична адреса Ліцею: АДРЕСА_1.

Повноваження Адміністрації Державної прикордонної служби України визначені п.1.4 Статуту, серед яких, зокрема затвердження установчих документів Ліцею, їх нову редакцію та зміни до них, затвердження штату Ліцею.

Учні Ліцею та їх батьки, обираючи навчальний заклад у м. Суми, мали обгрунтовані очікування, що діти будуть навчатися в цьому Ліцеї і саме на території міста Суми.

Права учнів, їх батьків та інших учасників навчального процесу, зокрема щодо навчання в м. Суми гарантовані державою як в мирний так і воєнний стан (ст. 57-1 Закону 2145-VIII).

Проте відповідач всупереч вказаним вимогам закону протиправно змінив «місце дислокації», тобто перемістив Ліцей до міста Хмельницький, змінивши місце проживання малолітніх та неповнолітніх учнів без їх згоди та без згоди їх батьків.

Крім того, Адміністраця Держприкордонслужби, порушуючи вимоги Статуту, змінила підпорядкування Ліцею, передавши його в оперативне підпорядкування ректору Національної академії Державної прикордонної служби України.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ ТА ВІДЗИВІВ

16. 21.03.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якій відповідач просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити

17. Як підстави касаційного оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій Адміністрація Державної прикордонної служби України вказує п.п. 2, 3 ч. 4 ст. 328 КАС України.

18. Скаржник зазначає, що оскаржувані рішення прийнято в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та є підстави для відступлення від висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 31.05.2021 у справі №640/21611/19 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах і застосованого судом апеляційної інстанції.

19. Також покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме:

- у правовідносинах, що стосується права громадських об`єднань звертатись до суду з позовом про скасування наказів щодо переміщення/зміни дислокації підпорядкованого персоналу державного підприємства, під час дії обставин зумовлених введенням в Україні воєнного стану;

- щодо відсутності у позивачів права на оскарження індивідуального акту державної організації, що стосуються змін в організації праці;

- щодо реалізації наданих Адміністрації Державної прикордонної служби України прав з приводу переміщення задля необхідності продовження безпечного провадження освітнього процесу, підпорядкованого персоналу з числа військовослужбовців та матеріально - технічної бази до ІНФОРМАЦІЯ_3, у місті Хмельницькому;

- щодо застосування ст.ст. 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 №1045-XIV (далі - Закон №1045-XIV), 21 Закону України «Про громадські об`єднання» від 22.03.2012 №4572-VI (далі - Закон №4572-VI) з метою встановлення конкретних правових підстав для реалізації права на звернення до суду з позовом, осіб, правовий статус яких врегульовано відповідними законами.

20. 27.04.2023 особа, яка не брала участі у справі, ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України, направила до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

21. Скаржник зазначає, що оскаржувані рішення прийнято в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказує, що є підстави для відступлення від висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 31.05.2021 у справі № 640/21611/19 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та застосованого судом апеляційної інстанції.

22. Також зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме:

- у правовідносинах, що стосується права громадських об`єднань звертатись до суду з позовом про скасування наказів щодо переміщення/зміни дислокації підпорядкованого персоналу державного підприємства, під час дії обставин зумовлених введенням в Україні воєнного стану;

- щодо відсутності у позивачів права на оскарження індивідуального акту державної організації, що стосуються змін в організації праці;

- щодо реалізації наданих Адміністрації Державної прикордонної служби України прав з приводу переміщення, задля необхідності продовження безпечного провадження освітнього процесу, підпорядкованого персоналу з числа військовослужбовців, та матеріально - технічної бази до ІНФОРМАЦІЯ_3, у місті Хмельницькому;

- щодо застосування ст.ст. 19 Закону №1045-XIV, 21 Закону України №4572-VI, з метою встановлення конкретних правових підстав для реалізації права на звернення до суду з позовом, осіб, правовий статус яких врегульовано відповідними законами.

23. 26.04.2023 особа, яка не брала участі у справі, ІНФОРМАЦІЯ_3, направила до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

24. Аргументи скаржника є аналогічними вже заявленим аргументам двох інших касаторів.

25. Ухвалами від 08.05.2023 та 22.05.2023 Верховний Суд відкрив провадження у справі.

26. У своєму відзиві ГО «ІНФОРМАЦІЯ_2» покликається на правомірність рішень суді попередніх інстанцій з огляду на таке:

- жоден нормативно-правовий акт не передбачає повноважень ДПСУ з односторонньої зміни місця дислокації закладу освіти;

- оскаржуваними наказами порушено права батьків на визначення місця проживання та навчання дітей;

- накази ДПСУ суперечать Порядку тимчасового переміщення (евакуації) дітей, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 385 від 27.03.2022;

- заклади освіти мають автономію щодо організації освітнього процесу (ст. 23 Закону № 2145-VIII), а рішення щодо форми навчання приймаються за участю батьків та відповідно до безпекової ситуації;

- ГО «ІНФОРМАЦІЯ_2» має право на судовий захист інтересів ліцеїстів, оскільки її мета та діяльність прямо пов`язані із захистом прав дітей та батьків; Судами встановлено наявність у ГО належного інтересу та правових підстав для звернення до суду згідно з висновками Верховного Суду та Конституційного Суду України.

- накази №15 та №16 не містять правового обґрунтування, посилання на службову необхідність є недостатнім, а посилання на воєнний стан не доводить законність дій ДПСУ;

- ліцей має ліцензію на провадження освітньої діяльності, а форма навчання визначається з урахуванням думки батьків та безпекової ситуації;

- ДПСУ не надала відповіді на звернення батьків щодо дистанційної форми навчання, що свідчить про ігнорування автономії закладу освіти;

- переміщення ліцею призвело до значних витрат бюджетних коштів, існувала небезпека втрати державного майна, що підтверджується документами та зверненнями керівництва ліцею.

27. Відзив первинної профспілкової організації ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України містить аргументи аналогічні попередньо зазначеним.

28. У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Стрелець Т.Г. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 21.05.2025 № 12), що унеможливило її участь у розгляді касаційних скарг, було призначено повторний автоматизований розподіл справи №480/3476/22. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2025 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.

29. Ухвалами від 17.06.2025 Верховний Суд закрив касаційні провадження за касаційними скаргами ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби, ІНФОРМАЦІЯ_3 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2023 року у справі № 480/3476/22.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

30. Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційних скарг, відзивів та дійшов такого висновку.

(а) щодо права Громадської організації «ІНФОРМАЦІЯ_2» на звернення до суду

31. Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

32. Частинами 1 та 3 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

33. Відповідно до ч. 1 ст. 53 КАС України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах.

34. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 28.11.2013 №12-рп/2013 громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб (п. 2.6 Рішення).

35. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Горраіз Лізаррага та інші проти Іспанії» (заява №62543/00, від 10.11.2004) зазначено:

«...в сучасному суспільстві, коли громадяни стикаються з особливо складними управлінськими рішеннями, звернення до колективних органів, таких як асоціації, є одним із доступних, а іноді і єдиним доступним для них, засобом, завдяки якому вони можуть ефективно захищати власні інтереси. Крім того, законодавством більшості європейських країн визнано право асоціацій брати участь у судових провадженнях для захисту інтересів своїх членів. ... Суд не може ігнорувати цей факт при тлумаченні поняття "потерпілий". Будь-яка інша, надміру формалізована інтерпретація цієї концепції, зробить захист прав, гарантованих Конвенцією, неефективними та ілюзорними (п. 38). Суд визнав, що гарантії статті 6 § 1 також розповсюджуються на об`єднання, у разі, коли вони вимагають визнати права чи інтереси їх членів (п. 45)».

36. Особливості правового статусу громадських організацій, що звертаються до суду в інтересах своїх членів аналізувалися Верховним Судом у справі № 815/219/17. У постанові від 14.03.2018 Верховний Суд дійшов такого висновку:

« 32. Громадські організації є організаційно-правовою формою діяльності людей, які об`єднуються для спільного здійснення та захисту своїх прав, свобод та інтересів, які відображаються у статуті громадської організації у вигляді мети та напрямів її діяльності. Таким чином, діяльність громадських організацій не можна розглядати абстрактно, без зв`язку з її метою та правами людей (її членів), що об`єдналися. Створюючи громадську організацію або вступаючи до неї, її члени об`єднуються на визначених статутом умовах для спільної реалізації своїх прав».

37. Отже, вирішуючи питання щодо права громадських організацій на звернення до суду в інтересах інших осіб, суди повинні з`ясувати:

- статус громадської організації та її засновників, їх безпосередню заінтересованість у вирішенні питання, що є предметом позову;

- мету громадської організації та її безпосередній зв`язок з предметом позову;

- інтереси яких саме осіб є предметом судового захисту;

- чи зверталися ці особи за захистом своїх прав до громадської організації;

- добросовісність дій громадської організації, що звертається до суду.

38. Суд звертає увагу, що позови в інтересах неконкретизованих осіб (в інтересах суспільства, народу) можуть розглядатися як виняток у випадках, прямо передбачених законодавством.

39. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №4572-VI громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

40. Пунктом 2 ч. 1 ст. 11 цього Закону передбачено, що статут громадського об`єднання має містити відомості про мету (цілі) та напрями його діяльності.

41. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону №4572-VI для здійснення своєї мети (цілей) громадське об`єднання має право звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влад органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами.

42. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до п. 1.1 Статуту ГО «ІНФОРМАЦІЯ_2» організація є добровільним об`єднанням фізичних осіб, створеним для здійснення та захисту прав і свобод ліцеїстів ІНФОРМАЦІЯ_1, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, освітніх та інших інтересів своїх членів та інших осіб.

Для досягнення своєї мети та виконання статутних завдань Організація у встановленому чинним законодавством порядку має право представляти і захищати свої законні інтереси та законні інтереси своїх членів у державних органах та неурядових організаціях (п.2.4.1 Статуту); бути позивачем, відповідачем або третьою особою у будь-якому суді України та міжнародних судах ( п. 2.5. Статуту).

43. Згідно з п. 3.1. Статуту метою Організації, серед іншого, є здійснення та захист прав ліцеїстів ІНФОРМАЦІЯ_1, а одним із основних напрямів діяльності є захист законних політичних, громадських, соціальних, правових, економічних, освітніх, культурних та інших прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб (п.3.2.10.).

44. Предметом позову у цій справі є визнання протиправними та скасування наказів № 15 від 31.03.2022 та № 16 від 01.04.2022, згідно яких змінюється місце дислокації Ліцею з міста Суми на місто Хмельницький, у зв`язку з чим змінюється місце навчання та проживання ліцеїстів, учнів віком 13 - 17 років.

45. Отже, засновниками ГО «ІНФОРМАЦІЯ_2» є фізичні особи, батьки ліцеїстів, що навчаються в Ліцеї, і безпосередньо зацікавлені у вирішенні питання, бо їхні діти є малолітніми або неповнолітніми, і відповідальність за їх життя несуть батьки, саме правові наслідки дій відповідача і необхідність звернення до суду і стали підставою для створення громадської організації.

46. Саме тому ГО «ІНФОРМАЦІЯ_2» має право на звернення до суду для захисту законних прав та інтересів малолітніх і неповнолітніх учнів Ліцею та їх батьків, незалежно від наявності звернення конкретних його членів до організації із відповідними заявами.

47. Отже, Суд вважає застосовними у цій справі висновки Конституційного Суду України, висловлених у рішенні від 28.11.2013 №12-рп/2013, та позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.03.2021 у справі №640/21611/19, як загального підходу для визначення критеріїв оцінки права будь-якої громадської організації на звернення до суду. Також Суд дійшов висновку про правильне застосування судами попередніх інстанцій ст. 21 Закону №4572-VI.

(б) щодо права Первинної профспілкової організації ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України на звернення до суду

48. Відповідно до ст. 1 Закону №1045-XIV профспілка - це громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їхньої професійної діяльності.

49. Статтею 2 Закону №1045-XIV визначено, що професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

50. Згідно зі ст. 19 Закону №1045-XIV профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян.

У питаннях колективних інтересів працівників профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво та захист інтересів працівників незалежно від їх членства у профспілках.

У питаннях індивідуальних прав та інтересів своїх членів профспілки здійснюють представництво та захист у порядку, передбаченому законодавством та їх статутами.

Профспілки, їх об`єднання мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також міжнародних судових установ.

51. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі оскаржуваних наказів працівники переміщуються в іншу місцевість, змінюється підпорядкування Ліцею та вносяться зміни до штатного розкладу. Отже, спірними наказами вирішуються трудові права членів первинної профспілкової організації Ліцею.

Первинна профспілкова організація Ліцею діє на підставі Статуту та має представляти колективні інтереси членів профспілки та захист інтересів працівників Ліцею незалежно від членства в профспілці.

Профспілкова організація, не погоджуючись зі спірними наказами, неодноразово зверталася до відповідних суб`єктів владних повноважень та органів місцевого самоврядування з метою захисту прав 138 членів профспілки. Проте жодного звернення від відповідача, керівництва Ліцею для отримання консультації щодо пом`якшення несприятливих наслідків звільнення до профспілки не надійшло. Положення спірних наказів були предметом розгляду на профспілковому комітеті (т.1 а.с.77-78, 180-184).

52. Враховуючи викладене, суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що первинна профспілкова організація Ліцею мала право звернутися до суду з цим позовом, і вважає правильним застосування судами у цій справі висновки Конституційного Суду України, висловлених у рішенні від 28.11.2013 №12-рп/2013, та позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.03.2021 у справі №640/21611/19, саме як загального підходу для визначення критеріїв оцінки права будь-якої громадської організації на звернення до суду, і не вбачає порушень у застосуванні судами ст. 19 Закону №1045-XIV.

(в) щодо повноважень Адміністрації Державної прикордонної служби України

53. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод . Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

54. Відповідно до ст. 23 Закону № 3166-VI центральний орган виконавчої влади у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів міністерств видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

55. Статтею 23 Закону №2145-VIII передбачено, що держава гарантує академічну, організаційну, фінансову і кадрову автономію закладів освіти.

Обсяг автономії закладів освіти визначається цим Законом, спеціальними законами та установчими документами закладу освіти.

56. Частиною 3 ст. 25 Закону №2145-VIII передбачено, що засновник або уповноважений ним орган (особа) не має права втручатися в діяльність закладу освіти, що здійснюється ним у межах його автономних прав, визначених законом та установчими документами.

57. Згідно з ч.1 ст.26 Закону №2145-VIII керівник закладу освіти здійснює безпосереднє управління закладом і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти.

58. Відповідно до ч.2 ст.55 Закону №2145-VIII батьки здобувачів освіти мають право, зокрема захищати відповідно до законодавства права та законні інтереси здобувачів освіти; отримувати інформацію про діяльність закладу освіти.

59. Згідно із ст.57-1 Закону № 2145-VIII здобувачам освіти, працівникам закладів освіти, установ освіти, наукових установ, у тому числі тим, які в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану в Україні чи окремих її місцевостях, оголошених у встановленому порядку (особливий період) були вимушені змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце, місце навчання, незалежно від місця їх проживання (перебування) на час особливого періоду гарантується:

організація освітнього процесу в дистанційній формі або в будь-якій іншій формі, що є найбільш безпечною для його учасників;

збереження місця роботи, середнього заробітку, здійснення виплати стипендії та інших виплат, передбачених законом;

місце проживання (пансіон, гуртожиток тощо) та забезпечення харчуванням (у разі потреби).

Забезпечення державних гарантій, визначених частиною першою цієї статті, створення безпечного освітнього середовища, організацію здобуття освіти, освітнього процесу в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану (особливого періоду) у межах своєї компетенції здійснюють:

органи виконавчої влади, органи військового командування, військові, військово-цивільні адміністрації та органи місцевого самоврядування, їх представники, посадові особи (керівники, голови, начальники), органи управління (структурні підрозділи) у сфері освіти;

заклади освіти, установи освіти, наукові установи, їх засновники;

громадські об`єднання, благодійні організації та фізичні особи, які здійснюють благодійну (волонтерську) діяльність.

Органи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, приймають у межах своєї компетенції рішення, обов`язкові до виконання на відповідній території, для реалізації державних гарантій, визначених частиною першою цієї статті, в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану (особливого періоду).

Центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки здійснює нормативно-правове забезпечення функціонування системи освіти і науки та видає накази з питань створення безпечного освітнього середовища, організації здобуття освіти, освітнього процесу та з інших питань у сфері освіти і науки, не врегульованих законом в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану (особливого періоду). Строк дії таких наказів не може перевищувати строк особливого періоду. Такі накази не є регуляторними актами та підлягають державній реєстрації лише у разі, якщо стосуються прав, свобод, законних інтересів та обов`язків громадян і юридичних осіб.

60. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про загальну середню освіту» від 13.05.1999 №651-XIV кожна дитина має право на здобуття початкової та базової середньої освіти у найбільш доступному та наближеному до місця її проживання закладі освіти (його структурному підрозділі).

61. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає:

визначення основних правових, економічних, організаційних, культурних та соціальних засад щодо охорони дитинства, удосконалення законодавства про правовий і соціальний захист дітей, приведення його у відповідність з міжнародними правовими нормами у цій сфері;

забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності;

проведення державної політики, спрямованої на реалізацію цільових програм з охорони дитинства, надання дітям пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі виховання, навчання, підготовки до трудової діяльності, заохочення наукових досліджень з актуальних проблем дитинства;

встановлення відповідальності юридичних і фізичних осіб (посадових осіб і громадян) за порушення прав і законних інтересів дитини, заподіяння їй шкоди.

62. Згідно з Положенням №533 Адміністрація Державної прикордонної служби України (Адміністрація Держприкордонслужби) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

63. В пункті 3 Положення зазначено, що основними завданнями Адміністрації Держприкордонслужби є, зокрема здійснення управління територіальними органами - регіональними управліннями, Морською охороною, органами охорони державного кордону, органами забезпечення, навчальними закладами та науково-дослідними установами.

64. Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з п.1.1 Статуту ІНФОРМАЦІЯ_1 Державної прикордонної служби України (далі - Ліцей) є державним закладом спеціалізованої освіти II - III ступенів військового профілю для дітей з 13 років, починаючи з 8 класу, що забезпечує військово-професійну спрямованість навчання, проведення поглибленої допризовної та посиленої фізичної підготовки і виховання у осіб готовності до військової служби.

65. Пунктом 1.3. Статуту визначено, що Ліцей є юридичною особою, що заснована на державній власності та належить до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби України.

66. Відповідно до ст. 6 Закону Україну «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 № 661-IV Ліцей входить до системи Державної прикордонної служби України як навчальний заклад. Юридична адреса Ліцею: 40021, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165.

67. Повноваження Адміністрації Державної прикордонної служби України визначені п.1.4 Статуту, серед яких, зокрема затвердження установчих документів Ліцею, їх нову редакцію та зміни до них, затвердження штату Ліцею.

68. За приписами п. 1.8 Статуту головною метою Ліцею є забезпечення реалізації права громадян на здобуття повної загальної середньої освіти.

69. Пунктом 1.18 Статуту передбачено, що Ліцей має право, зокрема опрацьовувати пропозиції щодо внесення змін до штату Ліцею, подавати їх встановленим порядком на розгляд Голові Держприкордонслужби.

70. До учасників освітнього процесу в Ліцеї належать офіцери, ліцеїсти, керівництво Ліцею, педагогічні працівники, психолог, бібліотекарі, інші спеціалісти, батьки або законні представники ліцеїстів (п.4.1 Статуту).

71. Безпосереднім організатором освітнього процесу в Ліцеї є начальник Ліцею (п.4.2 Статуту).

72. Відповідно до п.4.3 Статуту права та обов`язки учасників освітнього процесу визначаються Законами України "Про освіту", "Про загальну середню освіту", іншими нормативно-правовими актами, Положенням про ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, цим Статутом, правилами внутрішнього розпорядку Ліцею.

73. Згідно з п. 5.2. безпосереднє управління Ліцеєм здійснює начальник Ліцею відповідно до функцій, покладених на нього Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

74. Суд погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про те, що аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що учні Ліцею та їх батьки, обираючи навчальний заклад у м. Суми, мали обґрунтовані очікування, що діти будуть навчатися в цьому Ліцеї і саме на території міста Суми.

75. Права учнів, їх батьків та інших учасників навчального процесу, зокрема щодо навчання в м. Суми гарантовані державою як в мирний так і воєнний стан (ст.57-1 Закону № 2145-VIII).

Крім того, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

76. Відповідно до . 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди в першу чергу перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

77. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій також виходили з того, що оскаржуваними наказами відповідач всупереч вимогам закону протиправно змінив "місце дислокації" та підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_1.

78. Повноваження Адміністрації Державної прикордонної служби України як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону та її голови передбачені Законом № 661-IV та Положенням № 533.

79. Так, до їхніх повноважень, зокрема належить здійснення управління навчальними закладами та науково-дослідними установами, утворення, реорганізація, ліквідація навчальних закладів і науково-дослідних установ Держприкордонслужби, затверджує їх штати та кошториси.

80. Водночас зазначеними нормативно-правовими актами не передбачено повноважень на «зміну дислокації» чи переміщення навчальних закладів у місця, які не визначені їх статутами як місцезнаходження юридичної особи.

81. Покликання відповідача в обґрунтування доводів касаційної скарги на те, що прийняття оскаржуваних наказів було зумовлене необхідністю продовження безпечного провадження освітнього процесу в умовах воєнного стану є безпідставним, оскільки, незважаючи на свою доречність, такі мотиви не створюють для суб?єкта владних повноважень підстави діяти не на підставі, не у межах повноважень або не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

82. До того ж, як встановлено судами попередніх інстанцій, для забезпечення в умовах воєнного стану безпечного освітнього процесу в Ліцеї було запроваджено дистанційне навчання.

83. За таких обставин суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку щодо протиправності оскаржуваних наказів та постановили рішення про задоволення позовних вимог.

84. Згідно з положенням ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

85. Відповідно до чч. 1-3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

86. Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

87. Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

88. За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення рішень судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

89. З огляду на результат касаційного розгляду Суд не розподіляє понесені судові витрати.

Керуючись ст. 343, 349, 354, 356 КАС України, Суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2023 року у справі № 480/3476/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і не оскаржується.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб