Справа № 280/5074/24
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 вересня 2025 року Справа № 280/5074/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ), Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ), Головного управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України () про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами системи «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України (далі відповідач 1), Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (далі відповідач 2) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України (по стройовій частині) від 01.05.2024 № 104 про виключення полковника ОСОБА_1 зі списків особового складу Головного управління соціально-психологічного забезпечення Збройних Сил України, всіх видів забезпечення;

зобов`язати Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України поновити полковника ОСОБА_1 у списках особового складу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України та на всіх видах забезпечення, починаючи з 23.01.2024;

зобов`язати Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України здійснити виключення полковника ОСОБА_1 зі списків особового складу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України, всіх видів забезпечення із дотриманням норм пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, після проведення повного розрахунку по всім видам забезпечення;

зобов`язати Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України зарахувати полковнику ОСОБА_1 період вимушеного прогулу з 01.05.2024 по дату виключення зі списків особового складу Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України та всіх видів забезпечення полковника ОСОБА_1 до періоду проходження військової служби за контрактом осіб офіцерського складу, та календарної вислуги років;

зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України () нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.05.2024 по дату виключення зі списків особового складу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України та всіх видів забезпечення полковника ОСОБА_1 , виходячи із суми середньоденного грошового забезпечення за два останніх місяці перед звільненням з військової служби;

стягнути з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України () на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач в період з 15.03.2023 по 01.05.2024 проходив службу на посаді начальника відділу по роботі з сім`ями управління соціального супроводу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України. Відповідно до витягу з наказу начальника Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України (по стройовій частині) № 104 від 01.05.2024 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини) відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військового одягу з 01.05.2024. Однак, із зазначеним наказом від 01.05.2024 № 104 позивач не згоден, оскільки станом на дату виключення позивача зі списків особового складу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України та всіх видів забезпечення, 01.05.2024 відповідачем не було проведено з ним остаточного розрахунку. Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право на достатнє грошове позивач звернувся з даним позовом до суду і просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі, без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

20 червня 2024 року до суду надійшов відзив Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на позовну заяву. Відповідач 2 заперечує проти позову в повному обсязі та на безпідставності позовних вимог. Позивач погодив своє звільнення з військової служби в запас, у визначений ним строк, власноруч поданим рапортом, що не заперечується ним у позовній заяві, його було повністю розраховано всіма видами грошового забезпечення, що підтверджує долучена у якості додатку до відзиву копія Довідки від 14.06.2024 305/796. Отже, позовна вимога щодо зобов`язання Відповідача 1 поновити позивача у списках особового складу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України та на всіх видах грошового забезпечення, починаючи з 23.01.2024 не може бути задоволена судом, оскільки позивача було виключено зі списків особового складу відповідача 1 з 01.05.2024, а в період з 23.01.2024 по 01.05.2024 позивач проходив військову службу та перебував на фінансовому забезпеченні. Також, до моменту вирішення спору за результатом розгляду адміністративним судом справ №№ 280/5075/24, 280/4922/24, 280/5097/24, 280/4982/24, бездіяльність Відповідача 1 не доведено та як наслідок, факт не проведення з позивачем остаточного розрахунку відповідачем 2 не підтверджено, а відтак, позовні вимоги позивача по справі № 280/5074/24 задоволені судом бути не можуть, оскільки є передчасними. Відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 24.06.2024 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 280/4982/24.

03 липня 2024 року на адресу суду надійшов відзив Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України на позовну заяву. Відповідач 1 заперечує проти задоволення позову та наголошує на тому, що виключенню позивача із списків особового складу ГУ МПЗ ЗСУ передувало подання ним на ім`я тво начальника ГУ МПЗ ЗСУ рапорту від 01.05.2024 (№ 354/р/1831 від 01.05.2024), яким позивач доповів про здачу справ та посади. Одночасно з цим, в своєму рапорті про здачу справ та посади позивач вказав на відсутність претензій до командування ГУ МПЗ ЗСУ. Крім того, підставою для звільнення позивача з військової служби у запас слугували сімейні обставини або інші поважні причини, а це означає, що відповідне звільнення відбулось на прохання самого позивача, як це вимагає постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу" від 12.06.2024 № 413. Таким чином, подання позивачем документів, необхідних для здійснення звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту "г" пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону про військову службу та рапорту від 01.05.2024 про здачу посади й відсутність претензій до командування ГУ МПЗ ЗСУ беззаперечно вказують на відсутність у позивача бажання продовжувати військову службу, а також на надання ним згоди на виключення із списків особового складу ГУ МПЗ ЗСУ. Також, відповідач зазначає, що видання тво начальника ГУ МПЗ ЗСУ наказу від 01.05.2024 №104 жодним чином не позбавило позивача права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Адже, з військової служби позивача було звільнено у запас не на підставі спірного наказу тво начальника ГУ МПЗ ЗСУ, а відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.04.2024 № 624, який позивачем в судовому порядку не оскаржується. В діях тво начальника ГУ МПЗ ЗСУ стосовно видання наказу від 01.05.2024 № 104 відсутні ознаки трудового правопорушення. На думку відповідача 1 у спірних правовідносинах відсутні правові підстави для застосування відповідальності, передбаченої положеннями частини другої cm. 235 КЗпП України. ГУ МПЗ ЗСУ просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 05.06.2025 поновлено провадження у справі.

23 червня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України. Так, відповідачем 2 повідомлено суд, що правонаступником Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України , відповідно до Директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 23.04.2024 № Д-321/44/дск наразі є - Головне управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України, . Законодавець розмежовує поняття "наказ про звільнення з військової служби" та наказ про виключення зі списків особового складу та зазначає, що період між виданням цих наказів необхідний для своєчасної здачі посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби. Доказів оскарження наказу про звільнення з військової служби на підставі якого відповідачем було видано наказ про виключення зі списків особового складу або будь-яких інших доказів, які б свідчили про бажання позивача продовжити проходження військової служби через її незгоду саме з наказом про звільнення, до суду за час розгляду справи надано не було. За таких умов видання відповідачем 1 оскаржуваного наказу не свідчить про порушення прав та інтересів позивача, скасування цих наказів не може бути підставою для поновлення його на військовій службі та виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що свідчить про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог. Відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2025 задоволено клопотання Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про залучення співвідповідача у справі, залучено Головне управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України, , як співвідповідача у справі № 280/5074/24, розгляд справи розпочато спочатку.

Ухвалою суду від 19.08.2025 витребувано додаткові докази у справі.

На адресу суду 29.08.2025 надійшли витребувані судом докази.

Згідно з положеннями статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період 15.03.2023 по 01.05.2024 включно проходив військову службу за контрактом у Головному управлінні морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України.

Наказом начальника Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України (по стройовій частині) від 01.05.2024 № 104 полковника ОСОБА_1 , начальника відділу по роботі з сім`ями управління соціального супроводу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України, звільненого наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.04.2024 № 624 з військової служби у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)) відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форма одягу, виключено зі списків особового складу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України, всіх видів забезпечення з 01.05.2024.

Вислуга років у Збройних Силах України станом на 01.05.2024 становить загальна - 27 років 07 місяців 29 днів, із них календарна - 27 років 02 місяці 23 дні, пільгова - 05 місяців 06 днів

Виплатити надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65 відсотків до посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, щомісячну премію у розмірі 390 відсотків посадового окладу, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків до посадового окладу за період 01 травня 2024 року

Припинити доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю за формою з.

Щорічну основну відпустку за 2024 рік не використав.

Відповідно до пункту 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 79 днів невикористаної порічної основної відпустки, із них за 2022 рік - 34 дні, за 2023 рік - 30 днів, за 2024 рік - 15 днів.

Грошову допомогу для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік отримав.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (зі змінам), не отримав.

Відповідно до вимог статті 16-2 Закону України "Про відпустки" та пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гаранти їх соціального захисту", виплатити грошову компенсацію за невикористані 42 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій в тому числі за 2022 рік - 14 днів, за 2023 рік - 14 днів, за 2024 рік - 14 днів.

Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби - 2 роки військової служби.

Постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався.

Виплату грошової компенсації за піднайом (найом) ним жилих приміщень припинити з 01.05.2024.

Зняти з котлового забезпечення у Центрі забезпечення Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України з 02.05.2024.

Вказані обставини не є спірними та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 17 Конституції України, встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Статтею 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону, яким є Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Закон № 2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Згідно частини 4 вказаної статті Закону № 2232-XII, форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України та нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 23 Закону № 2232-XII встановлені строки військової служби, а стаття 24 визначає початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Час та місце виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважаться, зокрема, день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Статтею 26 Закону № 2232-XII регламентовано підстави звільнення з військової служби.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

За пунктом 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби (пункт 15 Положення № 1153/2008).

Строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі (пункт 20 Положення № 1153/2008).

Строк контракту про проходження військової служби обчислюється з дня набрання ним чинності (пункт 23 Положення № 1153/2008).

Контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби (пункт 26 Положення № 1153/2008).

Підпунктом 2 пункту 35 Положення № 1153/2008 передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "й" та "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до пункт 233 Положення № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Водночас пунктом 242 Положення № 1153/2008 встановлено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як свідчать матеріали справи, позивача було звільнено наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.04.2024 № 624 у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)) відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форма одягу та наказом начальника Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України (по стройовій частині) від 01.05.2024 № 104 з 01.05.2024 виключено зі списків особового складу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України.

Однак, на переконання позивача, оскільки станом на 01.05.2024 (виключення зі списків особового складу) відповідачем не було проведено з ним остаточного розрахунку, то підстави для його виключення зі списків особового складу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України були відсутні.

Водночас, з матеріалів справи встановлено, що 29.03.2024 позивачем було особисто подано рапорт про звільнення зі Збройних Сил України за підпунктом «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме через сімейні обставини пов`язані з вихованням дитини хворої на цукровий діабет І типу (інсулінозалежний).

01 травня 2024 року позивачем особисто подано рапорт на ім`я тво начальника Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України, в якому останній зазначив, що посаду здав, претензій до командування Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України не має.

На підставі наведеного рапорту, наказом начальника Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України (по стройовій частині) від 01.05.2024 № 104 позивача, виключено зі списків особового складу, вважати таким, що справи та посаду здав.

Відповідно п. 234 Положення № 1153/2008, перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.

Судом не встановлено, а позивачем не доведено, що при поданні рапорту від 01.05.2024, у нього були наявні будь-які заперечення або скарги, у тому числі щодо виключення зі списків особового складу, і які були ним доведені до безпосереднього керівника.

Позивач, під час свого звільнення з військової служби зауважень при виключенні зі списків військової частини не заявляв, із рапортом про не виключення із списків не звертався та надав свою згоду на таке виключення, що підтверджується рапортом від 01.05.2024.

Також, позивача виключено зі списків особового складу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України наказом від 01.05.2024 № 104 з 01.05.2024, а спори щодо сум які підлягають виплаті позивачу виникли лише 28 - 31.05.2024 (дата подання позовів до суду).

Отже, на момент виключення позивача зі списків особового складу, спору щодо правильності нарахування та виплати позивачу належних йому сум грошового забезпечення не було.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Під час розгляду справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі "Голдер проти Сполученого Королівства", згідно з якою саме "небезпідставність" доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжена обов`язком довести «небезпідставність» своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази, зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

В силу правових висновків постанови Верховного Суду від 06.06.2024 у справі №400/1217/23: 1) обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі; 2) позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності; 3) обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається. При цьому підставу позову повинен довести саме позивач. Позивач повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги разом з поданням позовної заяви. В разі неможливості самостійно представити такі докази, позивач повинен про це повідомити суд та зазначити причини, з яких доказ не може бути подано. Крім того, позивач вправі подати до суду клопотання про витребування доказів, із зазначенням причини неможливості самостійного їх представлення та наведенням вжитих ним для цього заходів.; 4) посилання позивача на те, що в силу вимог частини другої статті 77 КАС України обов`язок доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Отже з урахуванням вимог статті 77 КАС України, позивач знехтував своїм процесуальним обов`язком доведення обставин, на яких ґрунтуються його вимоги у випадку заперечення проти встановленого факту порушення, при цьому відповідачем обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення виконано.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.09.2024 у справі №280/6832/23.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ), Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ), Головного управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України () про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 01 вересня 2025 року.

Суддя О.О. Артоуз