Справа № 460/11085/25
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2025 року м. Рівне №460/11085/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді К.М.Недашківської, розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Національного університету водного господарства та природокористування, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державного підприємства "Інфоресурс", про визнання протиправною відмови, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі Позивач) до Міністерства освіти і науки України (далі Відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Відповідач 2) та Національного університету водного господарства та природокористування (далі Відповідач 3), в якому Позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Міністерства освіти і науки України № 5/1270-24 від 05.11.2024 у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо ОСОБА_1 ;

зобов`язати Міністерство освіти і науки України та Технічного адміністратора Єдиної державної електронної бази з питань освіти - Державне підприємство "Інфоресурс" внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення ОСОБА_1 черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України "Про освіту", а саме: в розділі "На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст. 10 ЗУ "Про освіту" - вказати "Так, не порушує";

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;

стягнути солідарно на користь ОСОБА_1 судові витрати з Відповідачів: правову допомогу у розмірі - 60000 (шістдесят тисяч) гривень 00 коп; судовий збір у розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.

Стислий виклад позиції Позивача.

Позивач зазначає, що закінчив навчання у Рівненській загальноосвітній школі I-III ступенів №23 Рівненської міської ради; 25.05.2012 закінчив навчання у технічному коледжі Національного університету водного господарства та природокористування, Диплом «кваліфікаційного робітника»; 27.06.2014 отримав Диплом про закінчення навчання у технічному коледжі Національного університету водного господарства та природокористування за рівнем «молодший спеціаліст» (молодший бакалавр); 30.06.2016 закінчив навчання у Національному університеті водного господарства та природокористування за рівнем «бакалавр»; 01.09.2016 вступив до Національного університету водного господарства та природокористування за рівнем «спеціаліст» (магістр); спеціальність 6334593 151 «Автоматизація комп`ютерно інтегрованої технології»; з 30.09.2016 з числа здобувачів освіти Національного університету водного господарства та природокористування; 30.08.2024 вступив до Національного університету водного господарства та природокористування на очну денну форму здобуття освіти, рівня «магістр», спеціалізація «Автоматизація комп`ютерно інтегрованої технології та робототехніки», відповідно до Наказу №ПК 33. Поряд із цим, у Довідці про здобувача освіти за даними ЄДЕБО від 13.06.2025 міститься інформація про те, що позивачем порушено послідовність здобуття освіти, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту». Зазначає, що порушення послідовності здобуття освіти не має місця, оскільки Позивач не завершив навчання за освітнім рівнем «спеціаліст» (магістр), тобто не здобув такої освіти, його зарахування на навчання за рівнем «магістр» не може вважатися порушенням послідовності здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України «Про освіту». Вказує на протиправність відмови Відповідача 1 у внесенні відомостей (змін) до ЄДЕБО. Також, Позивач зазначає, що звернувся до Відповідача 2 із заявою від 16.05.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу та оформлення відстрочки з наданням відповідного документа у порядку пункту 1 частини 3 статті 23 Закону №3543-XII, оскільки Позивач є студентом денної форми навчання та послідовно здобував освіту. Проте, відповідь на заяву від Відповідача 2 не надійшла. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Стислий виклад заперечень Відповідача 1.

Відповідач 1 зазначає, що згідно з інформацією, яка міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, ОСОБА_1 01.09.2016 зарахований на навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста до Національного університету водного господарства та природокористування, відрахований 30.09.2016 за порушення умов контракту. 30.08.2024 зарахований на навчання за освітнім ступенем магістра до Національного університету водного господарства та природокористування Таким чином, ОСОБА_1 здобуває освіту в непослідовному порядку. Саме тому у довідці, сформованій відповідно до вимог законодавства на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, у відповідному полі зазначено «Ні, порушує». Просив відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, підписаний ОСОБА_2 , проте таку заяву по суті справи суд не бере до уваги, оскільки до неї долучено документ Довіреність на справи адміністративного судочинства від 15.10.2024 щодо передоручення ОСОБА_3 . Долінському Т.Й. права на представництво інтересів. Проте, документи щодо самопредставництва Відповідача 2 в частині ОСОБА_2 суду не надано (наказ про призначення на посаду, розпорядження, посадова інструкція, положення тощо).

Ухвалою суду від 30.06.2025 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Національного університету водного господарства та природокористування про визнання протиправною відмови, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 07.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Інфоресурс".

У прохальній частині відзиву на позовну заяву Відповідач 1 просить суд поновити процесуальний строк для подання до суду такої заяви по суті справи. Таке процесуальне питання не підлягає вирішенню, оскільки провадження у справі відкрите 07.07.2025, а відзив на позовну заяву поданий до суду 18.07.2025. Тобто, строк на подання до суду такої заяви по суті справи Відповідачем 1 не пропущений.

За правилами частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та з`ясувавши всі обставини, які мають правове значення для вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , закінчив навчання у Рівненській загальноосвітній школі I-III ступенів №23 Рівненської міської ради (Свідоцтво про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_1 ) (а.с. 39).

ОСОБА_1 25.05.2012 закінчив навчання у технічному коледжі Національного університету водного господарства та природокористування (Атестат про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_2 ) (а.с. 40); Диплом «кваліфікаційного робітника» (а.с. 41).

ОСОБА_1 27.06.2014 отримав Диплом про закінчення навчання у технічному коледжі Національного університету водного господарства та природокористування за рівнем «молодший спеціаліст» (молодший бакалавр) (а.с. 42).

ОСОБА_1 30.06.2016 закінчив навчання у Національному університеті водного господарства та природокористування за рівнем «бакалавр».

ОСОБА_1 01.09.2016 вступив до Національного університету водного господарства та природокористування за рівнем «спеціаліст» (магістр); спеціальність 6334593 151 «Автоматизація комп`ютерно інтегрованої технології».

ОСОБА_1 відрахований з 30.09.2016 з числа здобувачів освіти Національного університету водного господарства та природокористування (Довідка від 30.10.2016 №764) (а.с. 24).

ОСОБА_1 30.08.2024 вступив до Національного університету водного господарства та природокористування на очну денну форму здобуття освіти, рівня «магістр», спеціалізація «Автоматизація комп`ютерно інтегрованої технології та робототехніки», відповідно до Наказу №ПК 33 (а.с. 25).

У Довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - ЄДЕБО) від 13.06.2025 №658464 (далі Довідка №658464) в графі «Інформація про документи про освіту» зазначено: 25.05.2012 Диплом кваліфікованого робітника; 27.06.2014 Диплом молодшого спеціаліста; 30.06.2016 Диплом бакалавра (а.с. 36).

У Довідці №658464, містяться такі відомості:

ПІБ ОСОБА_1 ;

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Стать чоловіча;

РНОКПП НОМЕР_3 ;

Назва закладу освіти Національний університет водного господарства та природокористування;

Ступінь / рівень освіти магістр;

Форма здобуття освіти денна;

Код та назва спеціальності / професії 174 «Автоматизація комп`ютерно інтегрованої технології та робототехніки»;

Дата початку здобуття освіти 01.09.2024;

Дата завершення здобуття освіти 31.12.2025;

Номер наказу про зарахування (поновлення, переведення) ПК33;

Дата наказу про зарахування (поновлення, переведення) 30.08.2024;

На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - «Ні, порушує».

Позивач звернувся до Відповідача 1 зі скаргою від 16.06.2025, відповідно до якої просив роз`яснити на яких підставах та ким було ініційовано внесення до ЄДЕБО інформації про порушення статті 10 Закону України «Про освіту» за умови отримання послідовного здобуття освіти; просив внести зміни до ЄДЕБО про не порушення статті 10 Закону України «Про освіту» (а.с. 26).

Позивач також звернувся до Державного підприємства "Інфоресурс" зі скаргою від 11.06.2025 аналогічного змісту (а.с. 29).

Відповідач 1 повідомив Позивача про те, що згідно з інформацією, яка міститься в ЄДЕБО, здобувач освіти ОСОБА_1 01.09.2016 зарахований на навчання за рівнем спеціаліста до Національного університету водного господарства та природокористування та відрахований 30.09.2016 за порушення умов контракту; 30.08.2024 зарахований на навчання за рівнем магістра до Національного університету водного господарства та природокористування; ЄДЕБО на підставі даних, які містяться в ній, за визначеним алгоритмом автоматично сформовано Довідку про здобуття ОСОБА_1 освіти в непослідовному порядку; питання внесення інформації про здобувача освіти до ЄДЕБО та її коригування належить до компетенції суб`єктів освітньої діяльності, тобто закладів освіти.

Позивач також зазначає, що звернувся до Відповідача 2 із заявою від 16.05.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу та оформлення відстрочки з наданням відповідного документа, оскільки Позивач є студентом денної форми навчання та послідовно здобував освіту (а.с. 18). Зазначає, що відповідь на заяву від Відповідача 2 не надійшла.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість оскаржуваної відмови, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Нормативно-правовим актом, який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII).

За приписами пункту 1 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560).

Додатком 5 до Порядку №560 затверджено перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вказаним переліком передбачено, що документами, що підтверджують право на відстрочку для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти, у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторантів та осіб, зарахованих на навчання до інтернатури, є довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, або довідка закладу освіти про зарахування на навчання до інтернатури та довідка закладу охорони здоров`я про місце роботи на посаді лікаря-інтерна.

Додатком 9 до Порядку №560 затверджено форму довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації мають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».

При цьому документом, що підтверджує право на відстрочку для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти, у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», є довідка про здобувача освіти, сформована в ЄДЕБО.

Як зазначалося вище, у Довідці №658464, містяться такі відомості: ПІБ ОСОБА_1 ; Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ; Стать чоловіча; РНОКПП НОМЕР_3 ; Назва закладу освіти Національний університет водного господарства та природокористування; Ступінь / рівень освіти магістр; Форма здобуття освіти денна; Код та назва спеціальності / професії 174 «Автоматизація комп`ютерно інтегрованої технології та робототехніки»; Дата початку здобуття освіти 01.09.2024; Дата завершення здобуття освіти 31.12.2025; Номер наказу про зарахування (поновлення, переведення) ПК33; Дата наказу про зарахування (поновлення, переведення) 30.08.2024; На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - «Ні, порушує».

Отже, суть спору полягає у питанні дотримання послідовності здобуття Позивачем освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» у контексті застосування пункту 1 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII, та зазначення такої інформації у Довідці про здобувача освіти за даними ЄДЕБО.

Нормативно-правовим актом, який регулює суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти, є Закон України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-VIII (далі Закон №2145-VIII) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За приписами частини другої статті 10 Закону №2145-VIII, рівнями освіти є:

дошкільна освіта;

початкова освіта;

базова середня освіта;

профільна середня освіта;

перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти;

другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти;

третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти;

фахова передвища освіта;

початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти;

перший (бакалаврський) рівень вищої освіти;

другий (магістерський) рівень вищої освіти;

третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону №2145-VIII, фахова передвища освіта здобувається на основі повної або базової середньої освіти. Здобуття фахової передвищої освіти на основі базової середньої освіти здійснюється з одночасним здобуттям повної загальної середньої освіти та отриманням відповідного документа про повну загальну середню освіту.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону №2145-VIII вища освіта здобувається на основі повної загальної середньої освіти. Рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.

За приписами статті 40 Закону №2145-VIII після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту. Документи про освіту видаються закладами освіти та іншими суб`єктами освітньої діяльності. Інформація про видані документи про середню, професійну (професійно-технічну), фахову передвищу та вищу освіту вноситься до Єдиного державного реєстру документів про освіту в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Пунктом 23 частини першої статті 1 Закону №2145-VIII визначено, що рівень освіти - завершений етап освіти, що характеризується рівнем складності освітньої програми, сукупністю компетентностей, які визначені, як правило, стандартом освіти та відповідають певному рівню Національної рамки кваліфікацій.

Нормативно-правовим актом, який встановлює основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях, є Закон України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII (далі Закон №1556-VII) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 5 Закону №1556-VII підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.

Перший (бакалаврський) рівень вищої освіти передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності до розв`язування складних спеціалізованих задач у певній галузі професійної діяльності.

Другий (магістерський) рівень вищої освіти передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності до розв`язування задач дослідницького та/або інноваційного характеру у певній галузі професійної діяльності.

Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти:

1) молодший бакалавр;

2) бакалавр;

3) магістр;

4) доктор філософії/доктор мистецтва.

Молодший бакалавр це освітній або освітньо-професійний ступінь, що здобувається на початковому рівні (короткому циклі) вищої освіти і присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньої програми, обсяг якої становить 120 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня молодшого бакалавра на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти. Особа має право здобувати ступінь молодшого бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти.

Бакалавр це освітній ступінь, що здобувається на першому рівні вищої освіти та присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньо-професійної програми, обсяг якої становить 180-240 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня бакалавра на основі освітнього ступеня молодшого бакалавра або на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти. Особа має право здобувати ступінь бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти.

Магістр - це освітній ступінь, що здобувається на другому рівні вищої освіти та присуджується закладом вищої освіти (науковою установою) у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти відповідної освітньої програми. Ступінь магістра здобувається за освітньо-професійною або за освітньо-науковою програмою. Обсяг освітньо-професійної програми підготовки магістра становить 90-120 кредитів ЄКТС, обсяг освітньо-наукової програми - 120 кредитів ЄКТС. Освітньо-наукова програма магістра обов`язково включає дослідницьку (наукову) компоненту обсягом не менше 30 відсотків.

Особа має право здобувати ступінь магістра за умови наявності в неї ступеня бакалавра.

Відповідно до положень частини першої, другої статті 6 Закону №1556-VII атестація - це встановлення відповідності результатів навчання (наукової або творчої роботи) здобувачів вищої освіти вимогам освітньої програми та/або вимогам програми єдиного державного кваліфікаційного іспиту. Атестація осіб, які здобувають ступінь молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра, здійснюється екзаменаційною комісією, до складу якої можуть включатися представники роботодавців та їх об`єднань, відповідно до положення про екзаменаційну комісію, затвердженого вченою радою закладу вищої освіти (наукової установи). Заклад вищої освіти на підставі рішення екзаменаційної комісії присуджує особі, яка успішно виконала освітню програму на певному рівні вищої освіти, відповідний ступінь вищої освіти та присвоює відповідну кваліфікацію. Атестація осіб на першому (бакалаврському) та/або другому (магістерському) рівнях вищої освіти може включати єдиний державний кваліфікаційний іспит, що проводиться за спеціальностями та в порядку, визначеними Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Закону №1556-VII визначено, що документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію. Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва. Невід`ємною частиною диплома молодшого бакалавра, бакалавра, магістра, доктора філософії/доктора мистецтва є додаток до диплома європейського зразка, що містить структуровану інформацію про завершене навчання. У додатку до диплома наводиться інформація про результати навчання особи, освітні компоненти, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС, а також відомості про національну систему вищої освіти України. Інформація про видані дипломи вноситься закладами вищої освіти, крім вищих військових навчальних закладів, до Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави дійти висновку про те, що фізична особа вважається такою, що здобула певний рівень освіти та набула знань і навичок, які відповідають такому рівню, у разі завершення нею навчання за відповідною освітньо-кваліфікаційною програмою, виконання відповідної освітньої програми необхідного обсягу та проходження атестації. Тобто основним критерієм є завершеність попереднього етапу навчання та здобуття певного рівня освіти, що підтверджується належним документом про освіту.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 після здобуття освіти за степенем «бакалавр», 01.09.2016 вступив до Національного університету водного господарства та природокористування за рівнем «спеціаліст» (магістр); проте, з 30.09.2016 виключений з числа здобувачів освіти; 30.08.2024 вступив до Національного університету водного господарства та природокористування на очну денну форму здобуття освіти, рівня «магістр».

Отже, зазначені факти не свідчать та не можуть свідчити про здобуття Позивачем відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня освіти «магістр» до вступу у навчальний заклад 30.08.2024.

Відповідно до витягу з Історії навчання здобувача освіти ОСОБА_1 :

зараховано до ВСП «Рівненський технічний фаховий коледж» - 01.09.2012, завершено навчання 27.06.2014 молодший спеціаліст;

зараховано до Національного університету водного господарства та природокористування 01.09.2014, завершено навчання 30.06.2016 бакалавр;

зараховано до Національного університету водного господарства та природокористування 01.09.2016, відраховано 30.09.2016 спеціаліст;

зараховано до Національного університету водного господарства та природокористування 30.08.2024, статус зараховано, дата завершення навчання 31.12.2025 (а.с. 35).

Отже, враховуючи те, що Позивач не завершив навчання за освітнім рівнем «спеціаліст» (зарахований 01.09.2016, відрахований 30.09.2016) - не здобув такої освіти, його вступ з 01.09.2024 для здобуття освіти за рівнем «магістр», не може вважатися порушенням послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону №2145-VIII.

У цьому аспекті суд зауважує на конструкцію норми пункту 1 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII, диспозиція якої містить словосполучення: здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти.

Тобто в цій конструкції здобутий рівень освіти безумовно вказує на факт завершеності процесу здобуття освіти.

Законодавство про освіту чітко визначає, що здобуття рівня освіти підтверджується отриманням відповідного документа. Законодавець однозначно використав термін здобутий для позначення завершеного і офіційно підтвердженого рівня освіти.

Оскільки Позивач не завершив навчання за освітнім рівнем «спеціаліст» (магістр), тобто не здобув такої освіти, його зарахування на навчання за рівнем «магістр» не може вважатися порушенням послідовності здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону №2145-VIII.

Посилання Відповідача на алгоритм визначення послідовності здобуття освіти, який визначений листом МОН України від 03.06.2024 №1/9758-24 Про особливості формування в ЄДЕБО довідки про здобувача освіти, як на належне джерело правового обґрунтування, суд оцінює критично, оскільки такий лист не є нормативно-правовим актом; носить лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не може містити (визначати) нових правових норм, які стосуються обсягу прав, свобод і законних інтересів громадян.

Встановлені судом обставини та наявні в матеріалах справи свідчать про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовної вимоги, скерованої до Відповідача 2, про визнання протиправною відмови у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо ОСОБА_1 ..

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міністерства освіти і науки України та Технічного адміністратора Єдиної державної електронної бази з питань освіти - Державне підприємство "Інфоресурс" внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення ОСОБА_1 черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України "Про освіту", а саме: в розділі "На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст. 10 ЗУ "Про освіту" - вказати "Так, не порушує", суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 КАС України, похідна позовна вимога вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд також зазначає, що відповідно до статті 8 Закону №1556-VII засади функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти визначаються законодавством.

Інформація про здобувачів освіти та працівників закладів вищої освіти, що міститься у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, надається безоплатно центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, для використання у статистичних цілях.

Статтею 74 Закону №2145-VIII встановлено, що у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система - Єдина державна електронна база з питань освіти (далі - Електронна база).

Електронна база містить такі складові: Реєстр суб`єктів освітньої діяльності, Реєстр здобувачів освіти, Реєстр документів про освіту, Реєстр сертифікатів зовнішнього незалежного оцінювання, Реєстр студентських (учнівських) квитків, Реєстр педагогічних, науково-педагогічних працівників, Реєстр сертифікатів педагогічних працівників (далі - публічні електронні реєстри у сфері освіти).

Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти та порядок її ведення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Держателем Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - держатель Електронної бази) є центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, що здійснює організаційні заходи, пов`язані із забезпеченням функціонування Електронної бази та її складових.

Власником Електронної бази є держава в особі центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Адміністратор Електронної бази: здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази; відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі; забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази; проводить навчання для роботи з Електронною базою; здійснює інші заходи, передбачені законом.

Створення, ведення та адміністрування Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти здійснюються відповідно до цього Закону та законів України Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах, Про захист персональних даних, Про авторське право і суміжні права та Про публічні електронні реєстри.

Суб`єктами ведення Електронної бази є, зокрема, держатель та адміністратор Електронної бази.

Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки. Адміністратор Електронної бази: здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази; відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі; забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази; проводить навчання для роботи з Електронною базою; здійснює інші заходи, передбачені законом.

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 08 червня 2018 року №620 (далі Положення №620), це Положення розроблено відповідно до статті 74 Закону України Про освіту (далі - Закон) з метою визначення порядку функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - ЄДЕБО) в галузі освіти як автоматизованої системи збирання, оброблення, зберігання та захисту інформації щодо здобувачів освіти, суб`єктів освітньої діяльності, що формується (створюється) та використовується для забезпечення потреб фізичних та юридичних осіб.

Пунктом 5 розділу І Положення №620 передбачено, що власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором - державне підприємство Інфоресурс, що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО.

Основні функції уповноважених суб`єктів у ЄДЕБО визначені розділом ІV Положення № 620. Так, розпорядник ЄДЕБО, зокрема, вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; вносить до ЄДЕБО іншу інформацію, визначену законодавством; забезпечує верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначеної підпунктами 1, 2 пункту 8, абзацами п`ятим - сьомим підпункту 1 та підпунктом 4 пункту 9 розділу III цього Положення, що підтверджується накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Технічний адміністратор ЄДЕБО забезпечує: функціонування ЄДЕБО у порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; здійснення заходів із технічного і технологічного забезпечення ЄДЕБО, створення, модернізації і супроводження її програмного забезпечення та веб-сайту з інформаційно-пошуковою системою доступу до відкритих даних, що містяться в ЄДЕБО; структурну систематизацію даних, що містяться в ЄДЕБО, відповідно до державних та/або галузевих класифікаторів; взаємодію ЄДЕБО з іншими автоматизованими системами, інформаційними ресурсами та державними реєстрами у випадках та у порядку, визначених законодавством; оброблення, ведення обліку та зберігання в ЄДЕБО замовлень, поданих суб`єктами освітньої діяльності в електронній формі, на формування інформації, що відтворюється в документах про освіту, студентських (учнівських) квитках державного зразка, в порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; оброблення в ЄДЕБО інформації про прийом, відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої та освіти дорослих, в тому числі післядипломної освіти; внесення та верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначена відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО; виконання інших заходів із забезпечення функціонування ЄДЕБО у порядку та обсягах, передбачених відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.

Отже, саме Міністерство освіти і науки України має повноваження щодо внесення змін до ЄДЕБО про наявність чи відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону №2145-VIII щодо Позивача.

За наведених вище обставин суд дійшов висновку про те, що дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення до ЄДЕБО відомостей про порушення Позивачем послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону №2145-VIII, є протиправними та такими, що вчинені не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За правилами частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Зважаючи на попередній висновок суду про протиправність оскаржуваних дії Відповідача 1 щодо відмови у внесенні відомостей (змін) до ЄДЕБО, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення похідної позовної вимоги зобов`язального характеру.

Щодо позовної вимоги, скерованої до Відповідача 2, про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, суд зазначає таке.

Так, Позивач зазначає, що звернувся до Відповідача 2 із заявою від 16.05.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу та оформлення відстрочки з наданням відповідного документа у порядку пункту 1 частини 3 статті 23 Закону №3543-XII, оскільки Позивач є студентом денної форми навчання та послідовно здобував освіту (а.с. 18). Зазначає, що відповідь на заяву від Відповідача 2 не надійшла.

За приписами пункту 1 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 23 Закону №3543-XII, перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560).

Додатком 5 до Порядку №560 затверджено перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вказаним переліком передбачено, що документами, що підтверджують право на відстрочку для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти, у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторантів та осіб, зарахованих на навчання до інтернатури, є довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, або довідка закладу освіти про зарахування на навчання до інтернатури та довідка закладу охорони здоров`я про місце роботи на посаді лікаря-інтерна.

Додатком 9 до Порядку №560 затверджено форму довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації мають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».

При цьому документом, що підтверджує право на відстрочку для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти, у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», є довідка про здобувача освіти, сформована в ЄДЕБО.

Відповідно до пункту 56 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

За приписами пункту 58 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів того, що Позивач звертався до Відповідача 2 із заявою про надання та оформлення відстрочки від призову під час мобілізації. Доказів особистого подання заяви від 16.05.2025 до ТЦК чи надіслання її засобами поштового зв`язку Позивач не надав.

Суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи невиконання державним органом зобов`язань, які необхідно виконати.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

У спірному випадку Відповідач 2 не допускав протиправної бездіяльності щодо ненадання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, за результатами розгляду заяви від 16.05.2025, доказів подання якої суду не надано.

Тому, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Відповідача 2 та зобов`язання надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію не підлягають до задоволення.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Установлені під час розгляду справи по суті обставини та наявні в матеріалах докази свідчать про необхідність задоволення позовних вимог частково.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

На користь Позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2422,40 грн, сплачена відповідно до квитанції від 30.06.2025.

У прохальній частині позову Позивач просить суд стягнути на його користь суму витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 60000 грн 00 коп.

За приписами статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

За правилами частини третьої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

За правилами частини сьомої статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За правилами частини сьомої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За правилами частини дев`ятої статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Наведені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій № R(81)7Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) «Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя» (on measures facilitating access to justice), яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, яка виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, у тому числі, гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Також у пункті 4 цих Рекомендацій зазначено, що жодна зі сторін не повинна бути позбавлена можливості користуватися послугами адвоката.

У пункті 1 Резолюції № (78)8 Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) «Про безоплатну правову допомогу і юридичні консультації» (on legal aid and advice) зазначено, що ніхто не може бути в силу перешкод економічного характеру позбавлений можливості використання або захисту своїх прав у будь-яких судах, повноважних виносити рішення по цивільних, господарських, адміністративних, соціальних чи податкових справах. З цією метою кожна особа має бути наділена правом на необхідну правову допомогу в судовому провадженні. При розгляді питання, чи така допомога є необхідною, слід враховувати: а) фінансові можливості та зобов`язання відповідної особи; b) очікувані судові витрати.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані належні докази (документи), оформлені в установленому законодавством порядку.

Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач надав суду документи на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката:

Договір-доручення від 12.05.2025, укладений між Позивачем та адвокатом Саухом Русланом Петровичем; гонорар винагорода Адвоката за здійснення захисту, представництва прав Клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, визначені Договором; гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в Додатку 1 до цього Договору; факт надання послуг підтверджується Актом надання послуг (а.с. 20);

Ордер серії ВК №1119322 (а.с. 16);

Акт приймання-передання послуг з надання правничої допомоги №06/12: аналіз судової практики та підготовка до написання позовної заяви 40000,00 грн, написання позовної заяви 8000,00 грн, захист в суді першої інстанції 10000,00 грн, надіслання скарги для Відповідачів 2000,00 грн (а.с. 22);

Квитанція до прибуткового касового ордера №24 60000,00 грн; прийнято від Добринський, підстава договір (а.с. 23).

Суд зазначає, що вартість послуг (робіт) адвоката розмір гонорару визначається двома способами: (1) фіксований розмір гонорару, який визначається під час укладення договору та зазначається безпосередньо у тексті такого договору (у такому разі оформлення додаткових документів щодо вартості послуг розміру гонорару не потребується); (2) розмір гонорару визначається на підставі договору та розрахунку вартості послуг шляхом оформлення актів, додаткових угод тощо.

Як зазначалося вище, у Договорі-доручення про надання правової допомоги №12/05 від 12.05.2025 зазначено про те, що: гонорар винагорода Адвоката за здійснення захисту, представництва прав Клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, визначені Договором; гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в Додатку 1 до цього Договору; факт надання послуг підтверджується Актом надання послуг.

Суд зазначає, що Позивач не надав суду Додаток 1 до Договору щодо узгодження тарифів.

Наданий Позивачем Акт приймання-передання послуг з надання правничої допомоги №06/12 на суму 60000,00 грн відхиляється судом, як доказ, оскільки: (1) такий документ датований 06.12.2024, тобто раніше ніж укладений Договір з Позивачем 12.05.2025; (2) такий документ стосується надання послуг Клієнту ОСОБА_4 , а не Позивачу ОСОБА_1 ; (3) в такому документі міститься посилання на Договір про надання правової допомоги від 16.10.2024 №16/10, який не стосується Договору №12/05 від 12.05.2025.

Отже, Позивачем не надано суду належні і допустимі докази понесення ним витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 60000,00 грн, а тому у стягненні такої суми слід відмовити.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства освіти і науки України (проспект Берестейський, 10, місто Київ, 01135; ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) та Національного університету водного господарства та природокористування (вулиця Соборна, 11, місто Рівне, 33028), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державного підприємства "Інфоресурс" (вулиця О.Довженка, 3, місто Київ, 03057; ), про визнання протиправною відмови, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо відмови у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення ОСОБА_1 черговості (послідовності) здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України "Про освіту", а саме: в розділі "На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст. 10 ЗУ "Про освіту" - вказати "Так, не порушує".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Міністерства освіти і науки України.

У стягненні витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 60000,00 грн відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 02 вересня 2025 року

Суддя К.М. Недашківська