Справа № 440/15444/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 р. Справа № 440/15444/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Секретаря Зіньківської міської ради Прокопенка Олександра Борисовича на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Шевяков І.С.) від 29.04.2025 року по справі № 440/15444/24

за позовом Депутата Зіньківської міської ради Верес Олександра Борисовича

до в.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради Прокопенка Олександра Борисовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Виконавчий комітет Зіньківської міської ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, депутат Зіньківської міської ради Верес Олександр Борисович, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:

визнати протиправною бездіяльність в.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради Прокопенка Олександра Борисовича щодо ненадання депутату Зіньківської міської ради Вересу Олександру Борисовичу по суті відповіді на депутатське звернення № 14 від 07.11.2024;

зобов`язати в.о. Зіньківського міського голови, секретаря міської ради Прокопенка Олександра Борисовича надати повну інформацію, що запитувалася згідно депутатського звернення № 14 від 07.11.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач звернувся із депутатським зверненням від 07.11.2024 № 14 до в.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради. У цьому зверненні він просив надати інформацію про суму коштів, використану з бюджету Зіньківської міської ради на винагороди адвокатів за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної (правничої) допомоги у 2024 році; надати усі акти приймання-передачі наданих послуг за 2024 рік. У відповідь на це депутатське звернення отримав лист № 04.1-06/4873 від 14.11.2024, у якому зазначено про те, що звернення не відповідає закону, адже не містить жодних пропозицій чи вимог здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз`яснення з питань, віднесених до компетенції ради. Однак Зіньківська міська рада підтверджує факт укладення вказаних у зверненні договорів на надання професійної (правничої) допомоги. Зіньківська міська рада зазначила, що договірні умови виконуються обома сторонами у відповідності до умов укладених договорів і відповідають змісту вказаних правочинів. Позивач вказував про надання неповної відповіді на депутатське звернення № 14 від 07.11.2024 та вважав, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, якою порушено його права як депутата місцевої ради, що гарантовані Законом України "Про статус депутатів місцевих рад".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року по справі № 440/15444/24 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність в.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради щодо надання інформації, запитуваної у депутатському зверненні від 07.11.2024 № 14 депутата Зіньківської міської ради Вереса Олександра Борисовича.

Зобов`язано в.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради повторно розглянути депутатське звернення депутата Зіньківської міської ради Вереса Олександра Борисовича від 07.11.2024 № 14 та надати по суті запитувану у ньому інформацію у встановлений законом строк.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є депутатом Зіньківської міської ради восьмого скликання, що підтверджується посвідченням, виданим Зіньківською міською радою, копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 17/.

07.11.2024 депутат Зіньківської міської ради Верес О.Б. звернувся до в.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради (секретар міської ради є одночасно виконуючим обов`язки міського голови) із депутатським зверненням № 14 від 07.11.2024, у якому зазначив, що 16.01.2024 Зіньківською міською радою укладено договір на надання професійної (правничої) допомоги на суму 108000,00 грн (закупівля UА-2024-01 -16-009915-а). 19.01.2024 Зіньківською міською радою укладено договір на надання професійної (правничої) допомоги на суму 300000,00 грн (закупівля UА-2024-02-19-011947-а). У договорах зазначено, що адвокатське об`єднання здійснює правовий аналіз проектів та діючих договорів, представництво в судах, захист прав, свобод та законних інтересів у будь-якому статусі (підозрюваного, обвинуваченого, підсудного тощо) та ін.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", статей 26, 49 Закону України "Про місцеве самоврядування", статті 32 Регламенту Зіньківської міської ради депутат Верес О.Б. просив надати інформацію: яка сума коштів використана з бюджету Зіньківської міської ради на винагороди адвокатів за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної (правничої) допомоги у 2024 році. Надати усі акти приймання-передачі наданих послуг за 2024 рік. Інформацію надати станом на 06.11.2024 /а.с. 13/.

За результатами розгляду депутатського звернення № 14 від 07.11.2024 позивачу надано відповідь листом від 14.11.2024 № 04.1-06/4873, яким повідомлено про те, що "...звернення не відповідає закону, адже не містить жодних пропозицій чи вимог здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз`яснення з питань віднесених до компетенції ради.

Як вбачається із Вашого звернення, Ви вже мали змогу ознайомитися зі змістом укладених договорів, зі свого боку Зіньківська міська рада зазначає, що договірні умови виконуються обома сторонами у відповідності до умов укладених договорів і відповідають змісту вказаних правочинів" /а.с. 14-16/.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну діяльність щодо ненадання депутату Зіньківської міської ради ОСОБА_1 по суті відповіді та документів на його депутатське звернення № 14 від 07.11.2024, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що у межах спірних правовідносин в.о. міського голови Зіньківської міської ради, секретарем Зіньківської міської ради порушено частину другу статті 14 Закону № 93-IV, зокрема, допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду депутатського звернення № 14 від 07.11.2024, поданого депутатом Зіньківської міської ради Вересом О.Б.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч. 3, 4 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 статті 141 Конституції України до складу сільської, селищної, міської, районної, обласної ради входять депутати, які обираються жителями села, селища, міста, району, області на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Строк повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, депутати якої обрані на чергових виборах, становить п`ять років. Припинення повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради має наслідком припинення повноважень депутатів відповідної ради. Статус голів, депутатів і виконавчих органів ради та їхні повноваження, порядок утворення, реорганізації, ліквідації визначаються законом.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до ч. 11 ст. 49 Закону № 280/97-ВР повноваження депутатів, порядок організації і гарантії депутатської діяльності визначаються Конституцією України, цим Законом, законом про статус депутата, іншими законами.

Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (налі - місцева рада) як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради визначає та встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради Закон України від 11.07.2002 № 93-IV "Про статус депутатів місцевих рад" (надалі - Закон № 93-IV).

Частинами 1, 2 ст. 4 Закону № 93-IV передбачено, що депутат місцевої ради набуває свої повноваження в результаті обрання його до ради відповідно до Закону України "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів".

Повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону № 93-ІV при здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання.

Як визначено частиною 1 статті 13 Закону № 93-ІV депутатське звернення - викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз`яснення з питань, віднесених до їх компетенції.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, а також керівники правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання та надати йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки дати йому відповідь не пізніш як у місячний строк (частина 2 статті 13 Закону № 93-ІV).

Конституційний Суд України в пункті 4.1 Рішення від 05.03.2003 №5-рп/2003 вказав, що, на відміну від запиту, звернення - це викладена у письмовій формі пропозиція народного депутата України зазначеним вище адресатам здійснити певні дії, дати офіційне роз`яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції (абзац другий частини першої статті 16 Закону №2790-XII). За своїм змістом депутатське звернення не має імперативного характеру і заявляється народними депутатами України самостійно. Такі звернення можуть бути зумовлені скаргами та заявами виборців, а також стосуватися інших питань депутатської діяльності, які ініціюються народним депутатом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону № 93-ІV посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, на звернення депутата місцевої ради надають йому довідкові матеріали та іншу інформацію, необхідні для здійснення депутатських повноважень.

Чинним законодавством не встановлено вичерпного переліку відповідної інформації, необхідної для здійснення депутатом своїх повноважень, як і не встановлено будь-яких обмежень щодо інформації, яка не може надаватись депутату місцевої ради на його звернення.

При цьому, Законом № 93-IV не передбачено обов`язку депутата зазначати у своєму зверненні мету отримання відповідної інформації.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності в депутатському зверненні позивача належної аргументації, що запитувана інформація необхідна депутату для реалізації своїх повноважень у виборчому окрузі.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 17.10.2019 у справі № 664/2629/16-а, під депутатською діяльністю слід розуміти діяльність депутата, пов`язаної з реалізацією наданих йому Конституцією та Законами України прав та виконанням обов`язків, спрямованих на представництво інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу, який зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Верховний Суд у постанові від 02.07.2020 року у справі № 818/2265/18 також вказав, що виходячи із положень статті 13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", саме на посадових осіб, до яких звернувся депутат місцевої ради, покладено обов`язок у десятиденний строк розглянути порушене питання та надати йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки - дати відповідь не пізніш як у місячний строк.

Верховний Суд у постанові від 20.10.2020 року у справі № 504/1824/17 зазначив, що чинним законодавством не встановлено вичерпного переліку відповідної інформації, необхідної для здійснення депутатом своїх повноважень, як і не встановлено будь-яких обмежень щодо інформації, яка не може надаватись депутату місцевої ради на його звернення. Законом України "Про статус депутатів місцевих рад" не передбачено обов`язку депутата зазначати у своєму зверненні мету отримання відповідної інформації, як і не передбачено обов`язку щодо подання депутатського запиту після отримання відмови на подане депутатське звернення.

Верховний Суд у постанові від 27.04.2020 року у справі № 264/5790/16-а зауважив, що належність запитуваної позивачем інформації за ознаками до публічної і можливість її отримання позивачем не як депутатом, а як громадянином, не позбавляє позивача права на подання депутатського звернення щодо такої інформації.

Отже, депутатське звернення, має стосуватись вищезазначених питань, пов`язаних з депутатською діяльністю та розглядається у строк та в порядку, встановленому Законом № 93-ІV.

Судовим розглядом встановлено, що 07.11.2024 депутат Зіньківської міської ради Верес О.Б. звернувся до в.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради (секретар міської ради є одночасно виконуючим обов`язки міського голови) із депутатським зверненням № 14 від 07.11.2024, у якому зазначив, що 16.01.2024 Зіньківською міською радою укладено договір на надання професійної (правничої) допомоги на суму 108000,00 грн (закупівля UА-2024-01 -16-009915-а). 19.01.2024 Зіньківською міською радою укладено договір на надання професійної (правничої) допомоги на суму 300000,00 грн (закупівля UА-2024-02-19-011947-а). У договорах зазначено, що адвокатське об`єднання здійснює правовий аналіз проектів та діючих договорів, представництво в судах, захист прав, свобод та законних інтересів у будь-якому статусі (підозрюваного, обвинуваченого, підсудного тощо) та ін.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", статей 26, 49 Закону України "Про місцеве самоврядування", статті 32 Регламенту Зіньківської міської ради депутат Верес О.Б. просив надати інформацію: яка сума коштів використана з бюджету Зіньківської міської ради на винагороди адвокатів за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної (правничої) допомоги у 2024 році. Надати усі акти приймання-передачі наданих послуг за 2024 рік. Інформацію надати станом на 06.11.2024 /а.с. 13/.

В свою чергу, у відповіді на депутатське звернення відповідач зазначив, що "...звернення не відповідає закону, адже не містить жодних пропозицій чи вимог здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз`яснення з питань віднесених до компетенції ради. Як вбачається із Вашого звернення, Ви вже мали змогу ознайомитися зі змістом укладених договорів, зі свого боку Зіньківська міська рада зазначає, що договірні умови виконуються обома сторонами у відповідності до умов укладених договорів і відповідають змісту вказаних правочинів" /а.с. 14-16/.

Враховуючи зміст наданої відповіді, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не надав у повному обсязі інформацію про суму коштів, використану з бюджету Зіньківської міської ради на винагороди адвокатів за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної (правничої) допомоги у 2024 році; не надав акти приймання-передачі наданих послуг за 2024 рік.

Колегія суддів також враховує, що Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 08.11.2016 у справі Magyar Helsinki Bizottsбg v. Hungary (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин (§ 157). Для цього мають бути оцінені такі критерії (§ 158- 170): 1. Мета запитувача. Необхідно встановити, чи справді отримання інформації є необхідним для реалізації запитувачем інформації його функції зі сприяння публічній дискусії з суспільно важливих питань, і чи справді ненадання інформації створить суттєву перешкоду свободі вираження поглядів. 2. Природа інформації. Інформація, дані або документи, щодо яких вимагається доступ, повинні відповідати вимогам трискладового тесту, тобто збиратися в цілях задоволення саме суспільного інтересу. 3. Роль запитувача. Розраховувати на захист свого права на доступ можуть, насамперед, журналісти, науковці, громадські активісти, зокрема блогери та популярні користувачі соцмереж, громадські організації, діяльність яких пов`язана з питаннями, що становлять суспільний інтерес, а також автори творів з означених питань. 4. Готова та доступна інформація. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.

Згідно зі ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 5 Закону України "Про інформацію" передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону № 2657-ХIІ за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" (надалі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до ч. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Метою Закону № 2939-VI є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (частина 1 статті 2 Закону № 2939-VI).

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації (частина 1 статті 12 Закону № 2939-VI).

Розпорядниками інформації відповідно до статті 13 Закону № 2939-VI, визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону № 2939-VI встановлено, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 6 Закону № 2939-VI встановлює види інформації, до якої може бути обмежено доступ, конфіденційна, таємна та службова інформація, та сукупність вимог, дотримання яких є обов`язковим для обмеження доступу до таких видів інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині 1 і 2 статті 13 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону № 2939-VI таємна інформація це інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 2939-VІ до службової може бути віднесена інформація, що:

1) міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, зокрема, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішення;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Частиною 2 статті 6 Закону № 2939-VI встановлено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно з ч. 5 ст. 6 Закону № 2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву"). Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону № 2939-VI обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Верховний Суд в постанові від 28.02.2018, прийнятої за результатом розгляду справи № 806/1726/16, зазначив, що не підлягає обмеженню в наданні за запитами про публічну інформацію інформація про прізвища, ім`я, по батькові фізичних осіб, умови отримання від органів державної влади і органів місцевого самоврядування у користування або у власність державного або комунального майна, земельних ділянок, коштів, копії відповідних правових актів й договорів, які містять вказану інформацію. Якщо у договорі купівлі-продажу, правовому акті органу влади міститься інша інформація, яка має ознаки конфіденційної, то при наданні копій вказаних документів вона підлягає вилученню у спосіб, який унеможливлює її з`ясування.

Колегія суддів наголошує, що обмеженню в доступі в силу вимог частини 8 статті 6 Закону № 2939-VI, підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Аналогічних висновків дійшов також Верховний Суд України в постанові від 08.11.2016 за результатом розгляду справи № 299/2507/14-а.

Водночас Верховний Суд в постанові від 27.04.2020 у справі № 264/5790/16-а, зауважив, що належність запитуваної позивачем інформації за ознаками до публічної і можливість її отримання позивачем не як депутатом, а як громадянином, не позбавляє позивача права на подання депутатського звернення щодо такої інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, запит позивача стосувався питання просив надання інформацію про те, яка сума коштів використана з бюджету Зіньківської міської ради на винагороди адвокатів за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної (правничої) допомоги у 2024 році та питання надання усіх актів приймання-передачі наданих послуг за 2024 рік.

Таким чином, отримавши депутатське звернення позивача від 07.11.2024 № 14, відповідач був зобов`язаний надати позивачу копії таких документів, вилучивши інформацію, яка має ознаки конфіденційної.

Натомість, відповідач у відповіді на вказаний запит повідомив, що звернення не відповідає закону, адже не містить жодних пропозицій чи вимог здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз`яснення з питань віднесених до компетенції ради.

У вказаній відповіді відсутні посилання відповідача, що запитувана інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг, відповідно до Закону України "Про державну таємницю", становить державну таємницю, а матеріальні носії мають гриф секретності "особливої важливості", "цілком таємно" або "таємно".

Колегія суддів зазначає, що належність запитуваної інформації до конфіденційної, таємної або для службового користування на підставі статей 7, 8, 9 Закону № 2939-VІ відповідно не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною або таємною або для службового користування та за умови застосування сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VІ (частина 2 статті 6, частина 1 статті 8, частина 1 статті 9, пункт 2 частини 1 статті 22 Закону № 2939-VІ).

Зокрема, присвоєння певному документу грифу "для службового користування" (частина 2 статті 9 № 2939-VІ) саме по собі не є підставою для відмови у задоволенні запиту на інформацію у ньому, оскільки така підстава не передбачена частиною 1 статті 22 Закону № 2939-VІ. Аналогічно не може бути відмовлено у доступі до інформації лише через те, що відповідний вид інформації включено до переліку відомостей, що становлять службову інформацію. Наявність підстав для такої відмови може бути встановлена лише шляхом застосування "трискладового тесту" (пункт 2 частини 1 статті 22 Закону № 2939-VІ).

Так само лише після застосування "трискладового тесту" допустиме обмеження доступу до публічної інформації, заборона на поширення якої встановлена безпосередньо законом.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 22 Закону № 2939-VІ відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, які становлять зміст "трискладового тесту".

З відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися:

1) якому з перелічених у пункті 1 частини 2 статті 6 Закону № 2939-VІ інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам);

2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (пункт 2 частини 2 статті 6 Закону № 2939-VІ);

3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (пункт 3 частини 2 статті 6 Закону № 2939-VІ).

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав "трискладового тесту" означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Тому, якщо під час розгляду справи в суді буде з`ясовано, що відмовляючи у задоволенні запиту на інформацію розпорядник не застосовував "трискладовий тест" або застосував його лише частково, то це є підставою для визнання такої відмови розпорядника протиправною. У такому разі суд також може зобов`язати розпорядника інформації повторно розглянути запит і надати на нього обґрунтовану відповідь із застосуванням "трискладового тесту" відповідно до частини 2 статті 6 Закону №2939-VІ.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, у відповіді на звернення позивача в частині відмови у наданні документів щодо закупівлі матеріальних цінностей для поповнення матеріального резерву відповідачем не наведено жодних доказів застосування "трискладового тесту" до запитуваної інформації, що свідчить про неналежність його розгляду.

Запитувана позивачем інформація стосується діяльності виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області щодо питань використання коштів місцевого бюджету, а позивач є депутатом цієї ради.

Колегія суддів наголошує, що чинним законодавством не встановлено вичерпного переліку відповідної інформації, необхідної для здійснення депутатом своїх повноважень, як і не встановлено будь-яких обмежень щодо інформації, яка не може надаватись депутату місцевої ради на його звернення.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо необхідності зобов`язання в.о. Зіньківського міського голови, секретаря Зіньківської міської ради повторно розглянути депутатське звернення депутата Зіньківської міської ради Вереса Олександра Борисовича від 07.11.2024 № 14 та надати по суті запитувану у ньому інформацію у встановлений законом строк.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Секретаря Зіньківської міської ради Прокопенка Олександра Борисовича залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року по справі № 440/15444/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко