Справа № 635/5335/25
Суддя: Базов О. В.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 635/5335/25
Провадження № 2-а/635/165/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року с-ще Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Базова О.В.,

за участю секретаря Макаренко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Покотилівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною

та скасування постанови про адміністративне правопорушення та зобов`язання вчинення певних дії,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лаєвська М.Л. звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 червня 2025 року № 1609 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 2101 КУпАП, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративного правопорушення, зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести зміни до Єдиного реєстру призовників, військовозобов?язаних

та резервістів шляхом виключення щодо ОСОБА_1 інформації про порушення правил військового обліку та подання у розшук, зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3

в Харківській області повідомити Національній поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 , стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову зазначила, що 07.02.25 в електронному кабінеті позивача Резерв+ з`явилися відомості про порушення правил військового обліку. 24.02.2025 ОСОБА_1 особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 для з`ясування, які саме порушення були допущені. В якості обґрунтування порушення військового обліку працівником ТЦК було видано повістку № 1367262 від 22.11.2024 про виклик ОСОБА_1 для уточнення даних в ІНФОРМАЦІЯ_4 08.12.2024 о 14:00, пояснивши що саме факт існування цієї повістки є підставою для призначення штрафу за порушення військового обліку. При цьому

ані протокол про адміністративне правопорушення, ані постанова про притягнення

до адміністративної відповідальності не складалися.

З метою з`ясування підстав, з яких в реєстр «Оберіг» внесені відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку до ІНФОРМАЦІЯ_4 направлений адвокатський запит з вимогою надати докази вчинення правопорушення, а у разі притягнення до відповідальності примірник відповідної постанови. Як вбачається з відповіді 22.11.2024 на адресу ОСОБА_1 було направлено повістку через АТ «Укрпошта» для уточнення даних, з терміном прибуття на 08.12.2024 на 14.00 год. Не з`явившись за повісткою

у вказаний термін ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 3 частини 10 статті 1 Закону України

«Про військовий обов`язок і військову службу» чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3

ст. 2101 КУпАП. У відповіді зазначено, що ОСОБА_1 потрібно особисто з`явитись

до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Після отримання відповіді, а саме 02.05.2025 о 14.00 ОСОБА_1 особисто прибув

до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується одноразовою перепусткою, але жодна посадова особа не здатна була прокоментувати вищевказану відповідь, протокол про адміністративне правопорушення не складався, ОСОБА_1 не було надано можливості надати свої пояснення к приводу інкримінованого йому порушення, зазначити про поважні причини неявки за викликом до ТЦК тощо, постанова про притягнення до адміністративного правопорушення не виносилась.

Одночасно з цим в електронному кабінету Резерв+ продовжує перебувати запис про вчинене ОСОБА_1 порушення правил військового обліку, розшук ТЦК, за наявності яких позивач не має можливості супроводжувати батька на лікування за кордон. Вищевкзаані обставини були викладені у досудовій вимозі вчинити певні дії, яка була направлена

в ІНФОРМАЦІЯ_5 08.05.2025 цінним листом з описом. Вказана вимога була отримана та проігнорована.

Працівники поліції 29.06.2025 примусово доставили ОСОБА_1 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 , де йому намагалися вручити направлення на ВЛК, склали протокол про адміністративне правопорушення та призначили розгляд справи

на 30.06.2025. Позивач 30.06.2025 прибув для розгляду адміністративної справи, надав свої письмові заперечення, де вказав про відсутність доказів направлення повістки та сплив строків притягнення дот адміністративної відповідальності. Проте, вказані пояснення були проігноровані.

30.06.2025 постановою № 1609 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 2101 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. В постанові зазначено, що громадянину ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 сфоромовано та направлено через АТ «Укрпошта» повістку для уточнення даних, та з`явитися 08.12.2024, але він не прибув.

Представник позивача вважає вказану постанову незаконною, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а також у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою суду від 17.07.2025 по справі відкрито провадження та призначено судове засідання.

Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Крім того, відповідач є користувачем

в системі «Електронний суд» та отримав судову повістку згідно довідки про доставку електронного документу, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань

не надходило. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність

до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з розширених відомостей Єдиного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів шляхом виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 , з номером в реєстрі *0*.

Згідно електронного кабінету військовозобов`язаного Резерв+ міститься запис «Вас розшукує ТЦК з 18.12.2024 року».

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит № 1315/4/ВОБ від 14.04.2025,

22.11.2024 на адресу ОСОБА_1 було направлено повістку через АТ «Укрпошта» для уточнення даних, з терміном прибуття на 08.12.2024 на 14.00 год. Не з`явившись

за повісткою у вказаний термін ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 3 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП. У відповіді зазначено про необхідність ОСОБА_1 потрібно особисто з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

До відповіді долучено копиію повістки № 1367262 від 22.11.2024 про виклик

ОСОБА_1 для уточнення даних в ІНФОРМАЦІЯ_4 08.12.2024

о 14:00.

Як вбачається з одноразової перепустки № 102 від 02.05.2025 ОСОБА_1 особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Судом встановлено, що під час перебування ОСОБА_1 ані протокол про адміністративне правопорушення, ані постанова про притягнення

до адмінісративної відповідальності не складалися.

Представником позивача було складено досудову вимогу № К-05 від 05.05.2025 про вилучення з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» запис про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку. Вимога направлена відповідачу, суду не надано доказів про надання відповідачем відповіді чи виконання вказаної вимоги представника позивача.

29.06.2025 примусово доставили ОСОБА_1 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 , де йому намагалися вручити направлення на ВЛК, склали протокол про адміністративне правопорушення та призначили розгляд справи на 30.06.2025.

Позивач 30.06.2025 прибув для розгляду адміністративної справи, надав свої письмові заперечення, де вказав про відсутність доказів направлення повістки та сплив строків притягнення до адміністративної відповідальності. Проте, вказані пояснення були проігноровані.

30.06.2025 постановою № 1609 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 2101 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу

в розмірі 17000 грн. В постанові зазначено, що громадянину ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 сфоромовано та направлено через АТ «Укрпошта» повістку для уточнення даних, та з`явитися 08.12.2024, але він не прибув, чим порушив правила військового обліку.

Частиною 1 ст. 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

За положенням частини 3 ст. 210 КУпАП законодавцем визначено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та

у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах

і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими

на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах

їх компетенції, у точній відповідності з законом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження

в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період,

що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його

до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування

та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України.

За змістом ч.3 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або

в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Відповідно до вимог ч. 2 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів належного оповіщення

ОСОБА_1 про необхідність явки до ТЦК та СП у спосіб, що передбаченрий ч. 2 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

На підставі ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Разом з тим, судом встановлено, що строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності закінчився 09 березня 2025 року.

Згідно ч. 7 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідно до вимог п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Тобто приписи ст.247 КУпАП є імперативними, а отже, вказують на те, що суд, у разі закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності за вчиненння правопорушення, передбачене статтями 210 і 2101 цього Кодексу повинен лише закрити справу

і не вирішувати жодних інших питань, в тому числі щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, винуваті чи невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у скоєнні правопорушення, яке ставиться їй у провину.

Крім того, зі змісту статті 247 КУпАП випливає, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП).

Таким чином, зважаючи на вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної позивачем постанови та закриття провадження у справі.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача внести зміни до Єдиного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів шляхом виключення щодо ОСОБА_1 інформації про порушення правил військового обліку та подання у розшук та повідомлення Національній поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначені в Законі України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 № 1951-VIII (далі Закон № 1951-VIII).

Статтею 1 Закону № 1951-VIII визначено, що Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1951-VIII основними засадами ведення Реєстру є: обов`язковість та своєчасність внесення до Реєстру передбачених цим Законом відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; повнота та актуалізація відомостей Реєстру.

Згідно з ч. 8 ст. 5 Закону № 1951-VIII, органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування

та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Частиною 9 ст. 5 Закону № 1951-VIII передбачено, що органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

З урахуванням зазначеного, відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1951-VIII до Реєстру заносяться та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів:

1) персональні дані;

2) службові дані.

У свою чергу, пункт 201 ч. 1 ст. 7 Закону № 1951-VIII передбачає, що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 2101 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).

Таким чином, до Реєстру вносяться дані саме про притягнення до відповідальності

за порушення правил обліку.

Відповідно до пункту 79 Порядку № 1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, з-поміж іншого: розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами, посадовими особами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також зіпсуттям або недбалим зберіганням військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними та резервістами, які перебувають у запасі СБУ, Служби зовнішньої розвідки).

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 2101, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що до повноважень відповідача належить притягнення військовозобов`язаного до відповідальності за порушення правил військового обліку з прийняттям відповідної постанови, а також внесення відповідачем до Реєстру таких даних про притягнення військовозобов`язаного до адміністративної відповідальності.

Суд звертає увагу, що до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів підлягають внесенню дані саме про притягнення до відповідальності за порушення правил військового обліку.

Судом встановлені підстави скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 2101 КУпАП та закриття проьвадження у справі.

За даних обставин, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку та зобов`язання відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про порушення позивачем правил військового обліку позивачем підлягають задоволенню.

Згідно з абз. 16 п. 79 Порядку організації та ведення війського обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України

№ 1487 від 30 грудня 2022 року, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки повідомляють Національній поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, щодо яких надсилалося звернення відповідно до вимог абзацу третього пункту 56 цього Порядку. Таке повідомлення має містити прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), дату народження, інші дані

(за наявності), а також унікальний вихідний номер та кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи;

Таким чином, після скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідач зобов`язаний повідомити Національну поліцію України про відсутність підстав для адміністративного затримання ОСОБА_1 .

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, позивачем, при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 484,16 грн.,

а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору

та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною 3 цієї правової норми для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України має бути співмірним із: 1) складністю справи

та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 1, 7 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч. 9 ст. 139 КАС України).

Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа № 810/4749/15) вказав, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям

і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Згідно з п.2 ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ст. 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

06 липня 2025 року між адвокатом Лаєвською М.Л. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого, адвокат приймає на себе доручення з надання необхідної правової допомоги під час досудової підготовки адміністративного позову про визнання незаконною та скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 , де зазначено перелік послуг правничої допомоги та їх вартість 3000,00 грн.

Надання правничої допомоги у визначеному договором обсязі підтверджується матеріалами справи.

Зазначена справа для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Верховний Суд неодноразово в своїх постановах зазначав, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема

в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

Співмірність суми гонорару визначається з критерію складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом, тощо.

Враховуючи результат розгляду справи у вигляді задоволення позовних вимог позивача

та з урахуванням критеріїв співмірності та розумності, адвокатських витрат, а також виходячи

з її конкретних обставин, суд вважає за доцільне вимоги в цій частині задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 77, 246, 286 КАС України, ст.ст. 7, 251, 280 КУпАП суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката

Лаєвської М.Л. до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову

ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 червня 2025 року № 1609 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 2101 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративного правопорушення - закрити.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_8 внести зміни до Єдиного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів шляхом виключення щодо ОСОБА_1 інформації про порушення правил військового обліку.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 в Харківській області повідомити Національній поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 16 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після спливу встановленого законом строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Олександр БАЗОВ