Справа № 367/4710/25
Суддя: Одарюк М. П.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/4710/25
Провадження №2-а/367/128/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

01 вересня 2025 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Одарюка М.П.

за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу № 367/4710/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Кременецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

УСТАНОВИВ:

В квітні 2025 року позивач звернулася до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Кременецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, в якому просить скасувати постанову серії ПН МТР №001806, винесену 16 квітня 2025 року винесену начальником Кременецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Омельчук Іриною Тимофіївною у відношенні ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн скасувати, а справу закрити. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що головним спеціалістом Кременецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Клак Вікторією Олегівною було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПР МТР № 001807 від 16.04.2025 року, за змістом якого 16.04.2025 о 15.52 год. «виявлено гр. Російської федерації ОСОБА_1 , який отримав дозвіл на імміграцію в Україну та проживав за паспортом термін якого закінчився 20.10.2024 року, чим порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Місце скоєння правопорушення: м. Кременець, вул. Б. Хмельницького 17 А. Місце скоєння правопорушення: м. Кременець, вул. Б. Хмельницького 17 А., що є порушенням ч. 22 ст.4, ч.1,3 ст.3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Того ж дня та у той же час, заступником начальника Кременецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Омельчук Іриною Тимофіївною було розглянуто зазначений протокол та винесено постанову серія ПН МТР № 001806 від 16.04.2025 року якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП, за порушення ч. 22 ст.4, ч.1,3 ст. 3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», із накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. у дохід держави. Як видно в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено «виявлено гр. Російської федерації ОСОБА_1 , який отримав дозвіл на імміграцію в Україну та проживала за паспортом термін якого закінчився 20.10.2024 року. Не зрозуміло яким чином ідентифікувати ОСОБА_1 , чому зазначено «проживала» (в жіночому роді), який паспорт (не зазначено ні серія, ні номер, ні ким та коли виданий), що позбавляє можливості однозначно ідентифікувати особу, яка вчинила порушення. Крім того, зазначення норми закону «ч. 22 ст.4, ч.1,3 ст.3 ЗУ» за яким особа притягується до відповідальності є недопустимим. Також не зрозуміло навіщо в протоколі та постанові двічі вказано «Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_1 », адже це адреса не місце скоєння правопорушення, а адреса Кременецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області в який я був безпідставно доставлений.

Таким чином, в ході складання протоколу та розгляду справи про адміністративне правопорушення посадовими особами Кременецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області було допущено ряд процесуальних порушень вимог закону та прав позивача, а саме: в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення не вказано яку частину статті 4 Закону України «Про правовий статус Іноземців та осіб без громадянства» було порушено позивачем; в постанові не наведено доказів, які забрано в ході розгляду справи та які підтверджують вчинене позивачем адміністративне правопорушення, відповідно до п. 2.4 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення затвердженої Наказом МВС України від 28.08.2013 № 825. В протоколі про адміністративне правопорушення відсутній запис про те, що позивач перекладача не потребує та розуміє українську мову, якщо відповідач вважав позивача іноземним громадянином. Також під час розгляду протоколу ОСОБА_1 не було забезпечено правом на правову допомогу, якою він мав бажання скористатися.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої Наказом МВС України від 28.08.2013 № 825 (далі Інструкція № 825) у разі відсутності в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, паспортного або іншого документа, що посвідчує особу, у відповідній графі вказуються відомості, отримані з Єдиного державного демографічного реєстру або з інших наявних державних та єдиних реєстрів, інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій (за їхньою згодою), в обсязі інформації про особу, установленому пунктами 1,-2, 4, 7, а також пунктами 8 (щодо типу, назви документа, серії, номера, дати видачі) та 14 (щодо місця проживання, місця роботи та посади) частини першої статті 7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Відповідно до п. 3.6 Інструкції № 825 справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, стосовно, якої складено протокол про правопорушення, або її законного представника (адвоката), перекладача (у разі їх наявності). Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не були дотримані вимоги статті 268 КУпАП та не роз`яснені права позивачу, на мові якою вона володіє та не була надана можливість скористатись ними. Дані питання взагалі не з`ясовувались у позивача відповідачем.

Та обставина, що у протоколі про адміністративне правопорушення наявний підпис позивача, яким він нібито підтвердив роз`яснення йому змісту ст. 63 Конституції України та прав, передбачених ст. 268 КУпАП, не може свідчити про належне дотримання відповідачем процедури забезпечення реалізації прав ОСОБА_1 , оскільки є формальним.

Щодо дії закордонного паспорту громадянина РФ у нього дійсно закінчилась 20.10.2024, однак з введенням в Україні воєнного стану, активними бойовими діями, об`єктивно він не має можливості виїхати до РФ.

Наголошує на наявность об`єктивних обставин, які не залежали від особи та які вплинули на наслідки, що містять ознаки об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення не можуть створювати складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку зі збройною агресією та масованим вторгненням збройних сил РФ в Україну 24 лютого 2022 року офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та рф. Це означає, що посольства та консульства рф в Україні припинили свою діяльність. Отже, для оформлення або продовження терміну закордонного паспорта позивачу необхідно було виїхати до країни агресора під час воєнного стану.

З першого дня початку війни позивач засуджує дії країни-агресора, а тому візит до рф може загрожувати його життю, здоров`ю. Більш того, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 лютого 2022 року № 188-р «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», у зв`язку із військовою агресією з боку російської федерації та введенням воєнного стану на території України тимчасово закрито з 00 год. 00 хв. 28 лютого 2022 року пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю згідно з переліком, зазначеним у розпорядженні.

Отже, об`єктивної можливості виїхати до рф, отримати діючий закордонний паспорт та повернутися в Україну у позивача з моменту військового вторгнення не було, адже станом на початок повномасштабного вторгнення збройних сил рф в Україну 24 лютого 2022 року, закордонний паспорт був діючий та діяв ще три роки.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі вищенаведені факти на відсутність факту самого правопорушення. Необхідно зауважити, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

12 травня 2025 ухвалою Ірпінського міського суду Київської області відкрито провадження у справі та справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву представник Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. В обґрунтування вказує, що 16 квітня 2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно, добровільно, власним транспортним засобом, приїхав до Кременецького відділу УДМС у Тернопільській області (за адресою: вул. Б. Хмельницького, 17 А, м. Кременець), оскільки як він усно повідомив його було зупинено правоохоронцями на блокпості для перевірки документів. В ході цієї перевірки було встановлено, що він має посвідку на постійне проживання в Україні, однак у нього відсутній діючий паспортний документ іноземця (в даному випадку діючий паспорт громадянина російської федерації). Тому, його з блокпосту було скеровано до найближчого територіального підрозділу ДМС, яким виявився Кременецький відділ УДМС у Тернопільській області. В даному випадку наголошуємо, що Позивач сам прибув до Відповідача 2 та повідомив вищевикладену інформацію, при цьому заходи забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 260-263 КУпАП до Позивача не застосовувались, що не заперечується і самим Позивачем, оскільки доказів протилежного ним не надано. Також на увагу заслуговує факт того, що Позивач у позовній заяві жодним чином не вказує з яких підстав опинився на блокпості та за, що його зупинили працівники поліції в межах Тернопільської області, хоча як він сам зазначає проживає та працює в м. Ірпінь Київської області. Також Позивач не вказує, яким саме чином і хто саме чи працівники - поліції, чи працівники міграційної служби його протиправно доставили у Кременецький відділ УДМС у Тернопільській області за адресою:Тернопільська область. Кременецький район, м. Кременець, вул. Б. Хмельницького, 17 А. При цьому зауважуємо, що м. Кременець входить до складу Тернопільської області, що територіально значно віддалено від Київської області. Отже, з наведеного вбачається, що Позивач по справі самостійно, добровільно прибув до Кременецького відділу УДМС у Тернопільській області, що спростовує його твердження, викладені у позовній заяві про те, що: "незрозуміло навіщо в протоколі та постанові двічі вказано "Місце скоєння правопорушення: м. Кременець, вул. Б.Хмельницького, 17А", адже це адреса не місце скоєння правопорушення, а адреса Кременецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області в який я був безпідставно доставлений". При цьому зауважуємо, що Позивач не вказує у позовній заяві, яким саме чином посадові особи Кременецького відділу УДМС у Тернопільській області "безпідставно доставили", "утримували" його в приміщенні за адресою: вул. Б. Хмельницького, 17 А, м. Кременець, що свідчить в свою чергу про намагання позивача ввести суд в оману щодо фактичних обставин даної справи, тому просимо суд критично віднестись до такого роду тверджень викладених Позивачем у позовній заяві. Враховуючи, що позивач самостійно прибув до Кременецького відділу УДМС у Тернопільській області та повідомив про обставини, які стали причиною його прибуття до підрозділу 16.04.2025 уповноваженою посадовою особою Кременецького відділу УДМС у Тернопільській області за адресою: м. Кременець, вуя. Б. Хмельницького. 17 А було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МТР 001807 про те, що 16.04.2025 о 15:52 виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , який отримав дозвіл на імміграцію в Україну та проживав за паспортом термін дії якого закінчився 20.10.2024 року, чим порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Варто зазначити, що термін дії паспорта. 20.10.2024. вказаний іноземцем, в тому числі у власноручно написаній заяві (поясненні) від 16.04.2025 оскільки паспортного документа іноземця у нього не було. При цьому наголошуємо, що в протоколі про адміністративне правопорушення ПР МТР 001807 в графі документ, що посвідчує особу" вказано посвідку на постійне проживання НОМЕР_1 , видану 24.07.2015, оскільки це був єдиний наявний у нього документ, що посвідчував його особу як іноземця (що узгоджується з п.17 ч.1 ст. 1 Закону). Тому, особу громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було ідентифіковано. В ході перевірки було встановлено, що громадянин російської Федерації ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав дозвіл на імміграцію в Україну 07.06.2004 відповідно до ст.4 Закону України "Про імміграцію" (особа, яка проживає в Україні з 1997 року). Громадянство ОСОБА_1 було підтверджено паспортним документом НОМЕР_2 , виданим 23.10.2019 терміном дії до 23.10.2024. Право на постійне проживання позивача на території України було підтверджено посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 , виданої 24.07.2015. органом 7101. Таким чином, на момент виявлення посадовими особами Кременецького відділу УДМС у Тернопільській області, а саме - 16.04.2025 року, громадянин російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав в Україні за недійсним документом, термін дії якого закінчився, а саме - паспортом громадянина російської федерації НОМЕР_2 термін дії якого закінчився 23.10.2024, що с порушенням частини 3 статті 3, абзацу 1 ч. 22 ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Отже, можна прийти до висновку, що в діях громадянина російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 203 КУпАП.

16.04.2025 о 15:52 хв. головним спеціалістом Кременецького відділу УДМС у Тернопільській області Клак В.О. в приміщенні Кременецького відділу УДМС у Тернопільській області за адресою: м. Кременець, вул. Б. хмельницького,17 А складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МТР 001807 стосовно, громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення громадянину російської федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були роз`ясненні його права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що засвідчено особистим підписом Позивача. Один із примірників протоколу отриманий Позивачем, що підтверджується його підписом. Жодних зауважень щодо змісту цього протоколу ним надано не було, свою вину не заперечував. Слід відмітити, що при складані протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МТР 001807 ОСОБА_2 спілкувався українською мовою, чітко усвідомлював значення своїх дій та жодних клопотань про залучення перекладача та адвоката не заявляв. При складанні протоколу від 16.04.2025 серії ПР МТР 001807 стосовно Позивача в графі "пояснення особи, стосовно якої складено протокол" зазначено, що: "у зв`язку із введенням військового стану не зміг обміняти паспорт та відсутністю установ російської федерації на території України". Окрім того, ОСОБА_2 16.04.2025 на ім`я заступника начальника Кременецького відділу УДМС у Тернопільській області власноручно написав заяву (пояснення), у якій зазначили, що термін дії паспорта громадянина російської федерації закінчився в жовтні 2024 і він не знав де здійснити його обмін. На підставі ст.ст. 278-280. 283 КУпАП 16.04.2025 року о 16 гол. 06 хв. за участі громадянина російської федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , заступником начальника Кременецького відділу УДМС у Тернопільській області Омельчук І.Т. здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якого винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 16.04.2025 серія ПН МТР 001806, якою Позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП. При розгляді (управи також було враховано обставину, що пом`якшує відповідальність, а саме - щире розкаяння особи. Обставин, що обтяжують відповідальність - не встановлено. Таким чином, із змісту постанови про накладення адміністративного стягнення слідує, що громадянина російської Федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 2 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400.00 грн. Зауважуємо, що санкцією за ч. 2 ст. 203 КУпАП встановлено накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподаткованих мінімумів громадян, В даному випадку до ОСОБА_1 застосовано мінімальну межу розміру адміністративного штрафу. Варто зазначити, що даний штраф Позивачем не сплачено. Відтак, оскаржувана Позивачем постанова про накладення адміністративного стягнення ПН МТР 001806 від 16.04.2025 у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн прийнята Кременецьким відділом УДМС у Тернопільській області (винесена уповноваженою посадовою особою) в межах повноважень та у спосіб і порядок визначені законодавством з врахуванням встановленого складу адміністративного правопорушення та є правомірною. На виконання вимог ст. 285 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення була оголошена ОСОБА_4 та йому було роз`яснено порядок і спосіб її оскарження. Також Позивачу було вручено копію даної постанови, що підтверджується йога особистим підписом. Вважаємо, що оскаржувана постанова відповідає вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, ч.2 ст.2 КАС України, а доводи Позивача та надані докази не спростовують викладених вище обставин справи.

Посилання Позивача на те, що: у зв`язку зі збройною агресією та масовим вторгненням збройних сил рф в Україну 24 лютого 2022 року офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та рф... не може звільняти Позивача від обов`язку оформлення всіх визначених Законом документів для законного перебування на території України. Держава Україна не може надавати преференції громадянам тієї Держави, консульства якої припинили свою роботу до 24.02.2022 року та працівники якої залишили ці установи. Позивач не втратив право на оформлення паспортного документу іноземця у відповідних установах росії які знаходяться за межами території України, що узгоджується з висновками апеляційного суду по аналогічній категорії справ, та викладені у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 26.02.2024 у справі №337/4260/23. Згідно даних з відкритих інформаційних джерел, у рф наразі не має дипломатичних установ близько в 46 країнах. Про те, у даному випадку Позивач жодних активних дій, спрямованих на безпосереднє самостійне вирішення питання щодо оформлення паспортного документу іноземця через уповноважені органи російської федерації в інших країнах, не вчиняв чим проявив пасивну поведінку, що в кінцевому результаті привела до спору. Щодо тверджень Позивача про позбавлення його можливості належним чином реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП при притягненні до адміністративної відповідальності просимо суд врахувати наступне. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МТР 001807 від 16.04.2025, вбачається, що Позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, оскільки наявний особистий підпис Позивача. Наголошуємо, що громадянину російської федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як при складенні протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МТР 001807, так і під пас розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.203 КУпАП, посадовими особами Кременецького відділу УДМС у Тернопільській області наголошувалось, що він, як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності і є іноземцем, має право, відповідно до ст. 268 КУпАП, користуватися юридичною допомогою адвоката, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження. Однак, жодних клопотань (усних чи письмових) з приводу залучення адвоката чи перекладача, як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ним заявлено не було, тому, відповідно, обов`язку в залучені проти його волі перекладачці та адвоката у посадових осіб Кременецького відділу УДМС у Тернопільській області не виникло, оскільки це право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, яке реалізовується за її бажанням. Крім того, у своїй заяві (поясненнях) від 16.04.2025 написаною ним власноручно українською мовою він не вказував на порушення своїх прав з боку посадових осіб Кременецького відділу УДМС у Тернопільській області в т .ч. і тих, що стосуються залучення адвоката чи перекладача. Вказана заява від 16.04.2025є доказом володіння та розуміння Позивачем української мови.

Окрім того, на законодавчому рівні відсутні норми, які б зобов`язували уповноважених посадових осіб міграційної служби як при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, так і при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, забезпечувати участь перекладача та адвоката з власної ініціативи за рахунок державних коштів, за винятком адміністративного - затримання особи на підставах та на строки, передбачені ст.ст.260 - 263 КУпАП. Окрім того наголошуємо, що, ані протокол про адміністративно правопорушення серії ПР МТР 001807 від 16.04.2025, ані постанова про накладання адміністративного стягнення серії ПН МТР 001806 від 16.04.2025 не містять даних про необхідність забезпечення Позивачу права на професійну правничу допомогу (адвоката) та перекладача, у тому числі власноручних записів про це його рідною мовою. З огляду на викладене, вважаємо, що права громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначені ст. 268 КУпАП, через відсутність перекладача чи адвоката посадовими особами Кременецького відділу УДМС у Тернопільській області порушені не були. Щодо тверджень Позивача про дотримання порядку реєстрації перебування на території України, наявності матері та дітей, громадян України, роботи та житла в м. Ірпінь просимо суд врахувати наступне. Сам по собі факт наявності у іноземця на території України дружини (чоловіка) та дітей не спростовує встановлені Відповідачем порушення з боку Позивача та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України або звільнення особи від відповідальності за вчинення нею порушення міграційного законодавства України. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 522/14416/18, від 27.04.2023 у справі № 522/11882/22, від 29.05.2023 у справі 522/5683/22. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батьківські права та обов`язки визнаються за особами, відносно яких наявні безспірні відомості, що вони є батьком або матір`ю даних дітей. В даному аспекті також звертаємо увагу суду на те, що факт утримання дітей одним із батьків, з урахуванням не позбавлення батьківських прав іншого з батьків не звільняє Позивача від відповідальності за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. При цьому, зауважуємо, що Позивач мав підстави для набуття громадянства України, однак як вбачається таким правом, не скористався. Щодо тверджень Позивача про відсутність можливості виїхати до російської федерації та отримати діючий закордонний паспорт просимо суд врахувати наступне. Доводи позивача про відсутність можливості виїхати до російської федерації, отримати діючий закордонний паспорт та повернутися в Україну не спростовують факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 203 КУпАП, оскільки доказів щодо виконання обов`язку Позивачем по оформленню документів для законного перебування на території України ОСОБА_2 не виконав і станови на 16.04.2025 (дата складання протоколу про адміністративне правопорушення ПР МТР 001807). Також зауважують, що паспорт російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджує громадянство останнього, однак не надає право Позивачу перебувати на території України за недіючим паспортним документом іноземця. З огляду на все вищенаведене, вважаємо безпідставними вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МРТ № 001806 від 16.05.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП у зв`язку "із недоведеністю наявності в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст.203 КУпАП", оскільки оскаржувана постанова винесена з дотриманням норм діючого законодавства.

У відзиві на позовну заяву представник Кременецького відділу Управління Державної міграційної служби в Тернопільській області просив в задоволенні позовних вимог позивача відмовити, в обґрунтування вказав позицію, аналогічну позиції вказаній у відзиві на позовну заяву представником Управління Державної міграційної служби в Тернопільській області.

Дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням ст. інспектора з особливих доручень відділу СГІФО УМВС України в черкаській області підполковника міліції Батчаєва В.К., яке затверджено начальником відділу служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Черкаській області підполковником міліції Пономаренком М.М. 07 травня 2004 року, надано дозвіл на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина російської федерації НОМЕР_2 , строк дії до 23.10.2024 року.

24 липня 2015 року ОСОБА_4 , громадянину російської федерації, органом 7101 видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_4 на території України (підстави видачі 03/01) ( а.с.27).

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 27.09.1984 року, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_5 (руський) та ОСОБА_6 (українка) (а.с.17).

ОСОБА_1 проживає на території України з 1997 року, що підтверджується копією тимчасової посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_6 ( а.с.20,21).

28 квітня 2006 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , який був розірваний на підставі рішення Шполянського районного суду Черкаської області (а.с.25,25).

У шлюбі у них народилось двоє доньок: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.22,23).

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.28).

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Частиною 3 статті 3 Закону передбачено, то іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно -правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 1 Закону визначено, що: іноземець особа, яка не перебуває у громадянстві, України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав (п. 6 ч. 1 ст. 3);

іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (п. 7 ч. 1 ст. 3);

країна громадянської належності країна чи країни, громадянином (підданим) якої (яких) особа є (п. 11 ч. 1 ст. 3);

паспортний документ іноземця документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною (п. 16 ч. 1 ст. 3);

посвідка на постійне проживання документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні (п. 17 ч. 1 ст. 3).

16 квітня 2025 року відносно позивача провідним спеціалістом Теребовлянського відділу УДМС у Тернопільській області Клак В.О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МТР 001807 щодо порушення правил перебування на території України, а саме проживає за документом, термін дії якого закінчився, а саме « виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , який отримав дозвіл на іміграцію в України та проживав за паспортом термін якого закінчився 20.10.2024 року, чим порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства на території України». Начальником Теребовлянського відділу Управління ДМС в Тернопільській області 16 квітня 2025 року винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення серії ПН МТР №001807 за порушення ч.1,3 ст.3, ч.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.203 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок та правові підстави їх перебування на території України.

Відповідно до вимог статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 4 Закону № 3773-VІ визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

У розумінні частини 17 статті 1 Закону № 3773-VІ посвідка на постійне проживання документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до частини 22 статті 4 Закону № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.

За визначенням частини 17 статті 1 Закону № 3773-VІ паспортний документ іноземця це документ, що виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Таким чином, паспортний документ іноземця визначає наявність між особою та державою соціально-політичний зв`язок, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, в той час як посвідка на проживання (тимчасова або постійна) посвідчує та підтверджує саме право іноземця на проживання в Україні.

Суд звертає увагу на те, що положеннями частини другої статті 203 КУпАП, на підставі якою відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, передбачена адміністративна відповідальність за «перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився».

Аналіз вищевказаної норми дає підстави для висновку про те, що адміністративна відповідальність за частиною другою статті 203 КУпАП настає у наступних випадках: 1) перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів; 2) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні; 3) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України за недійсними документами; 4) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України за документами, термін дії яких закінчився.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є громадянином російської федерації, про що свідчить копія його паспорта, строк дії якого датований до 23.10.2024. У той же час, ОСОБА_1 отримав право проживати на території України, що підтверджується посвідкою на постійне проживання від 24.07.2015 № НОМЕР_4 , що підтверджує її право на постійне проживання на території України (а.с.14).

Факт наявності в позивача посвідки на проживання в Україні визнається відповідачем, а відтак у розумінні Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ОСОБА_1 уважається таким, що перебуває в Україні як іноземець на законних підставах.

Відповідно до пункту 17 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на постійне проживання документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Із урахуванням зазначеної норми права, суд уважає, що проживання позивача, який документований посвідкою на постійне проживання в Україні, з протермінованим паспортом громадянина російської федерації, не створює склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною другою статті 203 КУпАП, оскільки посвідка на постійне проживання підтверджує право позивача на проживання в Україні.

Згідно зі статтею 7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до пунктів 1 та 4 частини першої статті 247 КУпАП обставинами, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, зокрема є: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За змістом статей 245, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про недоведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 203 КУпАП.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Із огляду на вищевикладене, оскаржувану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 203 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн 00 коп. належить скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Також, відповідно до статті 139 КАС на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд

У х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Кременецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПН МЧГ №001807 від 16.04.2025, винесену заступником начальника Кременецького відділу Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області 1 211 ( одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок витрати зі сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя М.П. Одарюк