Справа № 179/1097/25
Суддя: Ковальчук Т. А.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Павлюку Ю.Ю.

за участю

представника позивача Салтисюка Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.07.2025 року позивачу, через мобільний за стосунок «Приват 24» АТ КБ «ПРИВАТБАНК», надійшло повідомлення про накладення арешту на банківський рахунок, відкритий на ім`я позивача, на підставі відповідної постанови Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), в межах виконавчого провадження № 78491512, на загальну суму 17 000 грн.

Після отримання інформації, про арешт коштів на власному рахунку, позивач 07.07.2025 року особисто звернувся до Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), що розташований в сел. Магдалинівка Самарівського району Дніпропетровської, де на підставі поданої заяви отримав можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

Виключно після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 78491512 позивачу стало відомо, що підставою для відкриття виконавчого провадження стала постанова № 1295 за справою про адміністративне правопорушення від 18 квітня 2025 року, винесена відносно нього ІНФОРМАЦІЯ_3 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.З ст. 210 КУпАП, з призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Вищезазначена постанова у справі про адміністративне правопорушення підписана від імені начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що вищезазначена постанова винесена в супереч вимогам закону, з грубим порушенням його прав та не відповідає фактичним обставинам, в наслідок чого підлягає скасуванню.

Детально ознайомившись із текстом постанови № 1295 за справою про адміністративне правопорушення від 18 квітня 2025 року, а також супровідним листом, яким постанова направлена на адресу відділу державної виконавчої служби, позивачем встановлено, що вони навіть за своїм змістом містять суперечливу інформацію, яка не відповідає дійсності та як наслідок підтверджує обґрунтування Позивача про винесення оскаржуваної постанови без його участі, за умови повного приховування факту притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

За змістом постанови № 1295 за справою про адміністративне правопорушення від 18 квітня 2025 року зазначено, що справа про адміністративне правопорушення начеб то була розглянута о 11 годині 00 хв. 18.04.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою АДРЕСА_1 , за умови документального підтвердження факту своєчасного сповіщення правопорушника ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи та відповідно неявки ОСОБА_4 .

При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження № 78491512 позивачем було встановлено, що постанова № 1295 за справою про адміністративне правопорушення від 18 квітня 2025 року була направлена для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби супровідним листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23 червня 2025 року за вих. № 276/2330, складним від імені начальника ОСОБА_3 .

Супровідний лист стосувався виключно направлення на адресу ВДВС для примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , та жодних інших осіб не стосувався.

Таким чином, виходячи із змісту супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 23 червня 2025 року за вих. № 276/2330 можна дійти висновку, що ОСОБА_1 наче б то був присутнім при складанні постанови ІНФОРМАЦІЯ_4 № 1295 за справою про адміністративне правопорушення від 18 квітня 2025 року, однак відмовився від її отримання.

Інформація, вказана в супровідному листі ІНФОРМАЦІЯ_5 від 23 червня 2025 року за вих. № 276/2330 та в постанові ІНФОРМАЦІЯ_4 № 1295 за справою про адміністративне правопорушення від 18 квітня 2025 року містить в собі взаємовиключні посилання, так як вказують про одночасну присутність ОСОБА_5 при розгляді справи про адміністративне правопорушення і одночасну відсутність його в зв`язку з безпідставною неявкою.

Позивач зазначає, що не володів інформацією про винесення відносно нього постанови № 1295 за справою про адміністративне правопорушення від 18 квітня 2025 року, про сам факт розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому числі 18.04.2025 року в м. Самар ніколи не повідомлявся та жодного повідомлення з цього приводу не отримував.

В свою чергу позивач дійсно 15.04.2025 року особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою АДРЕСА_2 , так як за повідомленням працівників поліції йому повідомлено, що він розшукується вказаним територіальним органом ТЦК та СП.

Безпосередньо в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача було витребувано інформацію про його особисті дані, а також надано направлення для проходження військово-лікарської комісії на базі КП «Магдалинівська центральна лікарня» Магдалинівської селищної ради.

Окремо позивачем на адресу уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 було повідомлено, що він має право на відстрочку від військової служби, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з здійсненням постійного догляду за батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У зв`язку з тим, що позивач, станом на 15.04.25 року, при відвідуванні приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 не мав у своєму розпорядженні документів, які підтверджували його право на відстрочку від військової служби, та взагалі документів, що підтверджували факт необхідності постійного догляду за батьком, він був викликаний письмовою повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою АДРЕСА_2 , на 08 годин 00 хв. 18.04.25 року, з формулюванням необхідності виклику «для уточнення даних».

Згідно повістки про виклик, о 08 год. 00 хв. 18.04.25 року, позивач прибув до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 , де надав у розпорядження посадових осіб вказаного підрозділу документи, що підтверджують факт необхідності постійного догляду за батьком та документи, що підтверджували його родинні відносини з батьком.

Після огляду вказаних документів, позивач без будь-яких додаткових викликів чи направлень, залишив приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач зазначає, що відвідування ІНФОРМАЦІЯ_4 ним здійснювалося саме 15.04.25 року та 18.04.25 року, що відбувалося за адресою АДРЕСА_2 , при цьому м. Самар (попередня назва Новомосковськ) позивач ні в цей день, ні на передодні ні в подальшому не відвідував та не викликався.

Таким чином, всупереч інформації, яка зазначена в супровідному листі ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28 жовтня 2024 року за вих. № 276/2330, яким постанову у справі про адміністративне правопорушення направлено до ВДВС, вбачається, та відповідно підтверджується письмовим доказом у вигляді повістки про виклик військовозобов`язаного що ОСОБА_1 перебував селищі Магдалинівка Самарівського району Дніпропетровської області, де відвідував приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 та при цьому не знаходився в м. Самар.

Таким чином, позивач стверджує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього, у відповідності до вимог чинного законодавства України, не здійснювався взагалі.

В порушення процедури розгляду справ про адміністративне правопорушення, позивача повідомлено про розгляд справи (та взагалі відкриття справи) не було, й відповідно у позивача була відсутня можливість бути присутнім при розгляді справи, подавати клопотання, надавати пояснення і заперечення та зокрема залучити фахівця в галузі права.

Відповідач, під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 210 КУпАП, мав право винести постанову, без складання відповідного протоколу у справі про адміністративне правопорушення виключно за умови неявки ОСОБА_1 до місця розгляду справи про адміністративне правопорушення без поважних причин або не повідомлення причин неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, при цьому ОСОБА_5 повинен був бути належним чином повідомленим про дату, час і місце виклику, та у територіального центру комплектування та соціальної підтримки повинні бути підтверджуючі документи про отримання ОСОБА_5 виклику.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 ніколи не викликався до ТЦК та СП та взагалі не володів інформацією про розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення, позивач стверджує, що в посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 не може бути підтверджуючих документів про отримання ним виклику для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Окрім того, звертаючись до змісту оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що за текстом вона містить пряме посилання на ту обставину, що ОСОБА_1 не визнав своєї провини.

Вказана обставина, виходячи із змісту ч. 6 ст. 258 КУпАП, прямо забороняла відповідачу винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення за ст. 210 КУпАП, без складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення.

Тобто, імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Так, викладаючи суть адміністративного правопорушення відповідачем у тексті оскаржуваної постанови зазначено, що позивач не уточнював свої персональні дані військовозобов`язаного з 18.05.2024 року по теперішній час жодним із передбачених вказаним Законом способів. Доказів поважності невиконання вимог законодавства військовий облік вищезазначений громадянин не надав. Таким чином установлено вчинення вищезазначеним громадянином триваючого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

До оскаржуваної постанови не долучено первинних документів обліку, які б свідчили про невиконання позивачем правил військового обліку, а також інших доказів, зокрема відомостей щодо здійснення перевірки функціонування системи військового обліку громадян України в органах державної влади, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях з приводу відсутності у таких інформації щодо позивача, як такого, що не перебуває на військовому обліку у відповідному ТЦК та не виконує правила військового обліку.

Зі змісту оскаржуваної постанови неможливо встановити які саме персональні дані не оновив позивач, які з цих даних містяться в державних реєстрах, а також до яких даних державний орган в особі відповідача не має доступу (не є держателем).

Позивач доводить до відома суду, що незважаючи на той факт, що оскаржувана постанова винесена 18.04.2025 року, про її наявність позивачу взагалі не було відомо до 07.07.2025 року.

Виключно після накладення арешту на його банківський рахунок в межах виконавчого провадження на підставі оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , дізнався про притягнення його до адміністративної відповідальності 07.07.2025 року.

Враховуючи вищевказані обставини, позивачем було пропущено процесуальний строк, відведений для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, однак позивач прохає врахувати, що пропущення даного строку відбулося з поважних причин та відповідно поновити строк для оскарження постанови.

Отже, позивач не погоджується із зазначеним рішенням, бо вважає себе невинним, оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 фактичним обставинам справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог процесуального законодавства.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 18.04.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 відносно позивача винесено постанову № 1295 про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. (а. с. 25-26).

Підставою для накладення стягнення, які зазначені в самій постанові є те, що «15.04.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 був доставлений військовозобов`язаний ОСОБА_1 , який перебуває у розшуку, у зв`язку із неявкою за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_7 . Під час звіряння облікових даних вищезазначеного громадянина у системі «Оберіг» 15.04.2025 року було виявлено, що він під час дії воєнного стану введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, у порушення вимог абзацу 4 пп.1 п. 2 Розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №363З-IX не уточнював свої персональні дані військовозобов`язаного з 18.05.2024 року по теперішній час жодним із передбачених вказаним Законом способів. Доказів поважності невиконання вимог законодавства військовий облік вищезазначений громадянин не надав. Таким чином установлено вчинення вищезазначеним громадянином триваючого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП».

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22грудня 2010року №23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1,3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

У відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, підтвердних документів про отримання особою виклику.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, суд враховує практику Верховного Суду, зокрема, правові позиції, викладені в постанові від 30.05.2018 року по справі №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016).

Так, згідно ст. 7, 254, 258 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Верховним судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідачем по справі не було надано доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення позивачем. Натомість з матеріалів справи вбачається, що відсутні будь-які відомості, що свідчать про порушення позивачем правил військового обліку в особливий період.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, не надано доказів правомірності прийнятого ним рішення, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про поновлення процесуального строку, суд визнає наведені позивачем причини пропуску строку оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення поважними, а тому пропущений строк для звернення до суду з даним позовом слід поновити.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп., що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 243-245, 250 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову № 1295 за справою про адміністративне правопорушення від 18 квітня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_2 ), АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_10 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.А.Ковальчук