Справа № 120/13156/24
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 120/13156/24

адміністративне провадження № К/990/34016/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року у справі №120/13156/24 за позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, Міністерства охорони здоров`я України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування протоколу виборчої комісії з виборів ректора закладу вищої освіти Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №17 від 10 квітня 2024 року та наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про призначення ОСОБА_2 » від 30 травня 2024 року,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, Міністерства охорони здоров`я України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , у якому просила:

- визнати незаконним та скасувати протокол виборчої комісії з виборів ректора закладу вищої освіти Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №17 від 10 квітня 2024 року;

- визнати такими, що не відбулись вибори ректора закладу вищої освіти Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, які були проведені 10 квітня 2024 року Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства охорони здоров`я України від 30 травня 2024 року «Про призначення ОСОБА_2 », яким ОСОБА_2 призначено ректором Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова з 30 травня 2024 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.

Не погодившись із рішенням суд апеляційної інстанції, позивачка звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалами Верховного Суду від 16 липня 2025 року та від 11 серпня 2025 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.

12 серпня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» втретє надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року у справі №120/13156/24. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з наступних підстав.

За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України. Зокрема, зазначає, що позивач звертається до суду на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої та пунктів 2, 4 частини третьої статті 353 КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 353 підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини третьої статті 353 цього Кодексу порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені в судовому рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

Враховуючи, що позивачем не зазначено у касаційної скарги підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу, Суд відхиляє посилання на пункт 1 частини другої статті 353 КАС України.

Також Верховний Суду зазначає, що якщо заявник уважає, що суди порушили норми процесуального права, зокрема, необґрунтовано відхилили клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у касаційній скарзі має бути доведено, що суди протиправно не вжили заходів для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу могло б давати підстави для висновку про порушення судами норм процесуального права.

Посилання відповідача на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України як на самостійну підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі, також не є достатньо обґрунтованим у взаємозв`язку з обставинами, на які він посилається для обґрунтування такої підстави, із предметом доказування у справі, та причинно-наслідкового зв`язку із протиправністю оскаржуваного судового рішення.

Щодо посилання на те, що суди встановили обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, слід зазначити, що згідно з приписами частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Указаним положенням установлено пряму заборону при розгляді та вирішенні адміністративної справи для суду брати до уваги докази з порушенням законної процедури їх одержання (нелегітимні докази, включаючи сфальсифіковані) як під час розгляду клопотання про долучення доказу до справи, так і в межах судового розгляду.

Слід зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено доказ, який скаржник вважає недопустимим, обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, тобто такими, що одержані з порушенням законної процедури.

Окрім цього, надання неправильної оцінки наявним у матеріалах справах доказам не є тотожним встановленню судом обставин на підставі недопустимого доказу.

За таких обставин Суд уважає, що позивачем не наведено належного обґрунтування можливості касаційного оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктами 3 та 4 частини другої статті 353 КАС України.

Щодо посилання на незалучення до справи як третьої особи ОСОБА_3 , то слід зазначити, що суд відмовляючи у задоволенні цього клопотання зазначив, що за умови визнання виборів ректора закладу вищої освіти такими, що не відбулися та скасування наказу про призначення ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, вказане не призведе до відновлення порушеного права ОСОБА_3 , як кандидата на посаду ректора та не відновить порушеного права на участь у виборах ректора, як стверджує заявник у поданій заяві, оскільки засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган зобов`язаний оголосити новий конкурс на заміщення посади керівника закладу вищої освіти у разі якщо вибори будуть визнані такими, що не відбулися (частина третя статті 42 Закону України «Про вищу освіту»).

Також судом зазначено, що ОСОБА_3 брав участь у першому турі виборів, як кандидат на посаду ректора, однак проведення першого туру виборів не породжує будь-яких правових наслідків, оскільки є проміжним етапом у проведенні виборі керівника закладу вищої освіти, а тому прийняте за наслідком розгляду даної справи рішення не впливатиме на його права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Крім того зауважено, що ОСОБА_3 має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, за захистом своїх порушених прав, якщо вважає, що вибори ректора закладу вищої освіти Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, проведені з порушенням вимог чинного законодавства та порушують його право на участь у виборах керівника закладу вищої освіти та бути обраним на посаду ректора.

Щодо посилання на заявлений позивачем відвід судді Дончику В.В., Суд зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви позивача про відвід судді зазначив, що фактично позивач заперечував проти процесуальних рішень судді, який розглядав справу. Зокрема, позивачка не погоджувалась із відмовою витребувати докази, залучення третьої особи, відмовою у відкладенні судових засідань. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд зазначає, що фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, до цитування норм законодавства України, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Верховний Суд зауважує, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційній суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року у справі №120/13156/24 за позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, Міністерства охорони здоров`я України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування протоколу виборчої комісії з виборів ректора закладу вищої освіти Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №17 від 10 квітня 2024 року та наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про призначення ОСОБА_2 » від 30 травня 2024 року повернути особі, яка її подала.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя М.В. Білак