Справа № 160/1790/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/1790/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року (суддя Н.В. Боженко) у справі № 160/1790/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому, з урахуванням уточнення, просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення та грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 р. № 168 за вересень, жовтень, листопад 2022 року включно;

- зобов`язати військову частини НОМЕР_1 здійснити нарахування неотриманого грошового забезпечення та грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 р. № 168 за вересень, жовтень, листопад 2022 року;

- визнати протиправним наказ № 203 від 31.03.2023 р. в частині не зарахування періоду з 25 вересня по 03 листопада 2022 року до вислуги років;

- зобов`язати військову частини НОМЕР_1 внести зміни до наказу № 203 від 31.03.2023 р., про зарахування періоду з 25 вересня по 03 листопада 2022 року до вислуги років.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року скасовано в частині повернення позову щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення та грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 за вересень, жовтень, листопад 2022 року включно, зобов`язання військової частини здійснити нарахування неотриманого грошового забезпечення та грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 за вересень, жовтень, листопад 2022 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду у справі №160/1790/24 задоволено, визнано поважними підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду по справі №160/1790/24 в

частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення та грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 за вересень, жовтень, листопад 2022 року включно, зобов`язання військової частини здійснити нарахування неотриманого грошового забезпечення та грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 за вересень, жовтень, листопад 2022 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/1790/24.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року у справі № 160/1790/24 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що позивач був відсутній на військовій службі в спірні місяці, в зв`язку з чим позивачу правомірно призупинено виплату грошового забезпечення. Наказ, яким оформлено призупинення виплати грошового забезпечення також є чинним. Додатково суд вказав, що ця ж обставина встановлена щодо позивача у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року в адміністративній справі №160/11224/24, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд вважав, що підстави для висновку про протиправність поведінки відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення у спірний період, відсутні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що він набув право на отримання грошового забезпечення у спірному періоді через те, що постановою територіального управління Державного бюро розслідувань від 28.10.2023 року кримінальне провадження, що внесено до ЄРДР за №0001141 від 14.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, в частині самовільного залишення військової служби військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні позивача складу кримінального правопорушення. Зауважує, що лише з 14.11.2022 року згідно приписів п.144-1 та п.144-2 Положення №1153/2008 відповідач мав право призупинити виплату позивачу грошового забезпечення через порушення кримінального провадження стосовно позивача. Зазначає, що йому всупереч приписам п.144-6 Положення №1153/2008 після закриття кримінального провадження на підставі ч.1 ст. 284 КПК України не здійснено виплату спірного грошового забезпечення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно військового квитка позивача він проходив військову службу у відповідача з 04.03.2022 року.

Наказом відповідача від 04.03.2022 року №48 позивача зараховано до списків особового складу відповідача.

Наказом відповідача від 06.09.2022 року №236 позивача визнано таким, що вибув з району виконання завдань до пункту постійної дислокації.

10 вересня 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання направлення на ВЛК.

Наказом відповідача від 26.09.2022 року №256 позивача визнано таким, що вибув з пункту постійної дислокації до району виконання завдань 25.09.2022 року.

Наказом відповідача від 28.09.2022 року №258 позивача визнано таким, що 25 вересня 2025 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Цим же наказом позивача виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 25 вересня 2025 року.

Наказом відповідача від 30.09.2022 року №8352 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення позивачем військової частини.

Наказом відповідача від 10.10.2022 року №270 позивача зараховано у розпорядження командира військової частини з 10.10.2022 року.

27 жовтня 2022 року наказом відповідача №10828 «Про результати службового розслідування» визначено призупинити виплату позивачу грошового забезпечення з 27.09.2022 року, а також не виплачувати йому премію за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі.

Наказом відповідача від 04.11.2022 року №295 позивача визнано таким, що 03.11.2022 року повернувся до розташування військової частини в пункт постійної дислокації.

Наказом відповідача від 31.03.2023 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини. Вказано, що позивач самовільно залишав військову частину з 25.09.2022 року по 03.11.2022 року.

Вважаючи протиправною бездіяльності військової частини щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення та грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 за вересень, жовтень, листопад 2022 року включно, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до положень ст.9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено Міністерством оборони України 07 червня 2018 року № 260, грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Положеннями п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Частиною 1 статті 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами ч.2 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008 в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 144-1 цього положення для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до п. 144-2 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Водночас, згідно п.144-6 Положення №1153/2008 для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

Отже, враховуючи приписи ст. 24 Закону № 2232-ХІІ та Положення №1153/2008 колегія суддів зазначає, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення.

Військовослужбовцям, військову службу яким призупинено, виплата грошового забезпечення призупиняється.

Однак, для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до п.2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців, а за весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

Колегія суддів встановила, що Наказом відповідача від 28.09.2022 року №258 позивача визнано таким, що 25 вересня 2025 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Цим же наказом позивача виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 25 вересня 2025 року.

Крім того, 27 жовтня 2022 року наказом відповідача №10828 «Про результати службового розслідування» визначено призупинити виплату позивачу грошового забезпечення з 27.09.2022 року, а також не виплачувати йому премію за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі.

Також, наказом відповідача №10828 від 27 жовтня 2022 року визначено направити копію матеріалів службового розслідування до органів досудового розслідування.

Матеріали справи містять витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0001141, дата реєстрації провадження 14.11.2022 року, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.4 ст. 408 КК України, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення надходження до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську повідомлення, що в період часу з 20 вересня 2022 року по 29 вересня 2022 року військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану вчинили дезертирство, тобто самовільне залишення місця несення військової служби військової частини НОМЕР_1 в районі виконання завдань за призначенням, зокрема головний сержант ОСОБА_1 .

Таким чином, лише з дати внесення до ЄРДР відповідних відомостей (14.11.2022) у відповідача виникли правові підстави для невиплати позивачу грошового забезпечення.

Водночас, постановою про закриття кримінального провадження в частині вчинення кримінального правопорушення від 28 жовтня 2023 року, яка винесена старшим слідчим другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, Боровенко О.І., постановлено кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001141 від 14.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України в частині самовільного залишення військової служби військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 головним сержантом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Отже, у зв`язку з прийняття рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, позивач має право на виплату недоотриманого грошового забезпечення у відповідності до ст. 24 № 2232-ХІІ та п.144-6 Положення №1153/2008.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, відповідачем виплачувалось грошове забезпечення позивачу з вересня по листопад 2022 року.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за вересень, жовтень та листопад 2022 року, а також наявності підстав для зобов`язання відповідача здійснити позивачу виплату грошового забезпечення за вересень, жовтень та листопад 2022 року.

У свою чергу, колегія суддів зауважує, що передбачена постановою КМУ №168 додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення, а тому оскільки грошове забезпечення за вересень, жовтень та листопад 2022 року не було виплачено позивачу взагалі, то вимога стосовно не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди згідно постанови КМУ №168 за вересень, жовтень та листопад 2022 року є передчасною.

Таким чином, апеляційний суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити часткового, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року у справі № 160/1790/24 скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за вересень, жовтень та листопад 2022 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату грошового забезпечення за вересень, жовтень та листопад 2022 року.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 02.09.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров