Справа № 520/14576/25
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 р.Справа № 520/14576/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.07.25 року по справі № 520/14576/25

за позовом ОСОБА_1

до Головне управління Національної поліції України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області № 654 від 19.05.2025 року Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського відділення поліції № 1 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області до капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області у виді суворої догани;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області № 286 о/с від 21.05.2025 року про переміщення ОСОБА_1 згідно з пунктом 2 (на рівнозначну посаду, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) ч.1, ч.8 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" на посаду старшого інспектора відділення безпілотних літальних апаратів, радіоелектронної розвідки та радіоелектронної боротьби батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області, звільнивши його з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області.

- поновити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області.

09.07.2025 представником позивача - адвокатом Гофельд Г.С. було подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій вона просила вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу відповідача від 21.05.2025 № 286 о/с (оспорюваний наказ) про переміщення ОСОБА_1 згідно з пунктом 2 (на рівнозначну посаду, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) ч.1, ч.8 ст. 65 Закону України Про Національну поліцію на посаду старшого інспектора відділення безпілотних літальних апаратів, радіоелектронної розвідки та радіоелектронної боротьби батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області, звільнивши його з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області, до ухвалення судом рішення у справі.

В обґрунтування заяви представник позивача зауважила, що оспорюваний наказ є протиправним, оскільки стан здоров`я позивача, зокрема діагностований інсулінонезалежний цукровий діабет ІІ типу, унеможливлює виконання бойових завдань у батальйоні поліції особливого призначення, що є бойовим підрозділом. Зазначила, що виконання обов`язків на новій посаді може завдати шкоди його здоров`ю, а невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення позову. Покликалася на медичну довідку ВЛК № 1300 від 28.06.2024, яка підтверджує стан здоров`я позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року у заяві представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гофельд Г.С. про забезпечення позову у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді - відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, через свого представника - адвоката Гофельд Г.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою вжити заходи забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що згідно з нормами Положення про батальйон поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Харківській області та посадової інструкції старшого інспектора відділення БПЛА, РЕБ та РЕР БПОП (стрілецького) ГУНП в Харківській області, враховуючи наявність медичного огляду ВЛК (довідка ВЛК № 1300 від 28.06.2024, що міститься в матеріалах справи), ОСОБА_1 , є особою що за станом здоров`я не може бути залучений до проходження служби в батальйоні поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області. ОСОБА_1 саме з метою убезпечити себе від незаконного, з його точки зору, переведення у бойовий підрозділ, який базується на територіях ведення активних бойових дій та виконує виключно бойові завдання, маючи істотні вади здоров`я такі як інсулінозалежний діагностований діабет ІІ типу, та пройдену ним ВЛК яка визначила його ступінь придатності виключно для тилових підрозділів, вважає факт його переведення порушенням його прав, поновлення яких буде істотно ускладнено чи унеможливлено зовсім, відтак і подає заяву про забезпечення позову.

Зауважив, що відмова у забезпеченні даного позову позбавляє позивача прав, які впливають на реалізацію даною особою права на охорону здоров`я, відповідно особа може бути позбавлена можливості підтримувати стан свого здоров`я та надавати своєму організму належну медичну допомогу.

Також, зауважив, що відмова у забезпеченні даного позову є втручанням в конвенційні права позивача, гарантовані статтею 14 Конвенції про захист людини та основоположних свобод, в частині заборони дискримінації. Таке втручання в право особи може бути обґрунтованим виключно у разі його правомірності, тобто після надання судом оцінки правомірності оскаржуваного рішення.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для забезпечення позову у спосіб, обраний стороною позивача.

Колегія суддів за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції, зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - також КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Положеннями ч.1 ст. 151 КАС України визначені види забезпечення позову, а саме:

1) зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) заборона відповідачу вчиняти певні дії;

4) заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень ч.2 ст.151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч.2 ст.150 Кодексу.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2023 у справі №640/15534/22 вказав, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, фактичні обставини справи, в тому числі питання щодо правомірності/неправомірності наказів відповідача, на які посилається позивач, підлягають встановленню і доведенню на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті.

Колегія суддів зазначає, що сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Відповідно до Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Колегія суддів наголошує, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05.03.2019 у справі №826/16911/18, від 25.04.2019 у справі №826/10936/18, від 26.06.2019 у справі №826/13396/18, від 30.09.2019 у справі №420/5553/18, від 30.09.2019 у справі №640/868/19, від 30.09.2019 у справі №840/3517/18, від 29.01.2020 у справі № 640/9167/19.

Колегія суддів звертає увагу, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду. А тому, сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій, які, на думку заявника, порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Підтвердження факту вчинення таких порушень чи спростування цієї обставини може бути з`ясоване виключно в процесі розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Предметом оскарження у цій справі є визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Харківській області № 654 від 19.05.2025 про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського відділення поліції № 1 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області до капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області у виді суворої догани, а також визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Харківській області № 286 о/с від 21.05.2025 про переміщення ОСОБА_1 згідно з пунктом 2 (на рівнозначну посаду, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) ч.1, ч.8 ст. 65 Закону України Про Національну поліцію на посаду старшого інспектора відділення безпілотних літальних апаратів, радіоелектронної розвідки та радіоелектронної боротьби батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області, звільнивши його з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області.

У заяві про забезпечення позову представник позивача просила вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу відповідача від 21.05.2025 № 286 о/с (оспорюваний наказ) про переміщення ОСОБА_1 згідно з пунктом 2 (на рівнозначну посаду, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) ч.1, ч.8 ст. 65 Закону України Про Національну поліцію на посаду старшого інспектора відділення безпілотних літальних апаратів, радіоелектронної розвідки та радіоелектронної боротьби батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області, звільнивши його з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області, до ухвалення судом рішення у справі.

В обґрунтування заяви представник позивача зауважила, що оспорюваний наказ є протиправним, оскільки стан здоров`я позивача, зокрема діагностований інсулінонезалежний цукровий діабет ІІ типу, унеможливлює виконання бойових завдань у батальйоні поліції особливого призначення, що є бойовим підрозділом. Зазначила, що виконання обов`язків на новій посаді може завдати шкоди його здоров`ю, а невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення позову. Покликалася на медичну довідку ВЛК № 1300 від 28.06.2024, яка підтверджує стан здоров`я позивача.

Колегія суддів наголошує, що протиправність наказу відповідача від 21.05.2025 № 286 о/с (оспорюваний наказ) про переміщення ОСОБА_1 може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.

Без такого дослідження доказів твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сам факт переміщення позивача на іншу посаду в межах однієї установи не свідчить про очевидну протиправність наказу.

Що ж до посилання апелянта на те, що виконання обов`язків на новій посаді у батальйоні поліції особливого призначення, що є бойовим підрозділом і передбачає виконання бойових завдань, може завдати шкоди його здоров`ю, а невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення позову, то такі базуються на припущеннях, які наразі не підтверджено жодним доказом. Існування порушення прав позивача або неможливість їх відновлення без вжиття заходів забезпечення позову має бути реальним, вбачатися з матеріалів справи, що у даному випадку не має місця.

Водночас, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечною обставиною для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому. Сама можливість настання негативних наслідків чи порушення прав позивача в майбутньому не може визнаватись достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Разом з тим, як слушно зазначив суд першої інстанції, забезпечення позову не може підміняти собою подання позову та має іншу мету, а все обґрунтування заяви зводиться до протиправності спірного наказу відповідача.

В цій адміністративній справі кінцева мета позивача за результатом розгляду справи по суті, зокрема скасування наказу про переміщення та поновлення на посаді яку він раніше займав. Тому, забезпечивши цей позов шляхом зупинення дії наказу в частині переведення, суд фактично продовжить службові відносини між позивачем та відповідачем (роботодавцем) за попередньою посадою. Такі правові наслідки будуть аналогічні тим, що могли б настати у разі задоволення позову у даній справі.

Тобто, задоволення заяви позивача вказуватиме на те, що судом фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що забезпечуючи позов шляхом зупинення дії наказу відповідача від 21.05.2025 № 286 о/с (оспорюваний наказ) про переміщення ОСОБА_1 до моменту ухвалення судом остаточного рішення у справі, суд фактично нівелює прийняття відповідачем рішень та вчинення дій, які належать до його виключних (дискреційних) повноважень, а також невиправдано перешкоджатиме діям відповідача для здійснення відповідних заходів в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Так, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан неодноразово продовжений і триває, у точу числі, на момент розгляду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Таким чином, враховуючи умови воєнного стану, введеного на всій території України, мотиви, наведені заявником у заяві про забезпечення позову, не свідчать про реальний характер загрози правам та законним інтересам заявника до ухвалення рішення по суті спору, а також не зумовлюють настання внаслідок невжиття таких заходів обставин, які б переважали пов`язані із цим наслідки, за яких в разі невжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не довів наявність обставин, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, зокрема ймовірності істотного утруднення виконання судового рішення чи невідворотної шкоди його правам у разі невжиття заходів забезпечення позову чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Заява не містить достатніх доказів, які б свідчили про необхідність і адекватність застосування заходів забезпечення позову, а також їх співмірність із заявленими позовними вимогами.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у спосіб, обраний стороною позивача, а тому у заяві про забезпечення позову необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують та не дають підстав уважати, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р., заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року по справі № 520/14576/25 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 по справі № 520/14576/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 02.09.2025 року