Справа № 120/17570/24
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 вересня 2025 р. Справа № 120/17570/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, якими визначено суму податкових зобов`язань, а саме, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єкті нежитлової нерухомості. Зокрема, представник позивача наголошує, що до вказаних податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом не надано розрахунку податку, з якого можливо було б встановити на підставі чого розраховано його суму.

Адже, 27.12.2021 позивач, зареєструвала право власності на об`єкт нерухомого майна - будинок з господарськими загальною площею 1611,3 кв.м., проте надалі, у зв`язку з проведенням реконструкції, внутрішнім переплануванням та уточнення геометричних розмірів, загальна площа об`єкта нерухомості змінилась та станом на 10.06.2024 становить 852,5 кв.м.

Крім того, зазначає, що вказане майно належать до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271) ДК 018-2000, а тому таке майно не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Ухвалою від 22.01.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

12.02.2025 представником Головного управління ДПС у Вінницькій області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позиція податкового органу узгоджується з судовою практикою, а саме в постанові від 11.04.2023 року по справі №380/18104/21 Верховний Суд зазначив, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Тобто, відповідач наголошує, що значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників)

Відтак, на переконання представника відповідача, в даному випадку відсутні підстави для застосування підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України при нарахуванні податку на зазначені вище об`єкти нерухомого майна, оскільки згадувані вище об`єкти не використовуються власником - сільськогосподарським товаровиробником для виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації.

За наведених обставин, на переконання представника відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 293161181, що сформований 29.12.2021, у власності ОСОБА_1 перебуває громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами площею 1611,3 квадратних метри (опис: телятник «А»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт перебування згадуваного вище об`єкту нерухомого майна у власності ОСОБА_1 протягом 2022-2023 року сторонами не заперечується.

28.11.2024 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення № 1-0228-UA0018679 та № 1-0228-UA0018679, яким ОСОБА_1 за 2022 рік визначено до сплати податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 104734,50 гривень, та за 2023 рік - 107957,10 гривень.

Позивач, не погоджуючись із прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку податковим повідомленням-рішенням, що оскаржується, суд зважає на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755- IV (далі - ПК України, тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення).

Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, йдеться у статті 266 ПК України.

Згідно з підпунктами 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відтак умовою звільнення подібних об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Аналіз приписів підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить, що її застосування передбачає наявність двох умов. Одна з них - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель). Залежно від періоду (до і після 01 січня 2019 року) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Подібні за змістом правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі № 380/18104/21, від 23 листопада 2023 року у справі № 120/1337/21-а та ряду інших.

Таким чином, в розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

З огляду на викладене суду необхідно встановити чи відносяться належні позивачеві будівлі до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права.

В ході судового розгляду встановлено, що з 2021 року у власності ОСОБА_1 перебуває громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами площею 1611,3 квадратних метри (опис: телятник «А»), що знаходиться за адресою: Вінницька обл., Хмільницький р., с. Тернівка, вул. Шевченка, буд. 28.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507 (який був чинний станом на день прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення), будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) включають в себе будівлі для корівника (код 1271.1), будівлі для птахівництва (код 1271.2), будівлі для зберігання зерна (код 1271.3), будівлі силосні та сінажні (код 1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (код 1271.5), будівлі тепличного господарства (код 1271.6), будівлі рибного господарства (код 1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (код 1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (код 1271.9).

Сторонами не заперечується той факт, що належна ОСОБА_1 нежитлова будівля з прибудовами відноситься до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства".

Разом із тим визначальним у цій справі також є встановлення факту, чи використовуються ОСОБА_1 такі об`єкти нерухомого майна як сільськогосподарським товаровиробником.

Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі № 540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі № 823/1751/17 та ряду інших.

У цих постановах Верховний Суд зауважив, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ "Податок на майно").

Разом із тим визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більше того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Зміст наведених приписів дає підстави вважати, що поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечить його визначенню, наведеному у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Вказане свідчить, що в розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Разом із тим, будь-яких доказів того, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником матеріали справи не містять (договорів, обладнання чи будь-яких інших доказів тощо).

Також, актом обстеження об`єкту нежитлової нерухомості №1/24 від 05.08.2024 підтверджується, що площа приміщення не використовується в комерційній чи господарській діяльності.

Крім того, позивачем не заперечується той факт, що вона не використовує в своїй господарській діяльності вказаний об`єкт нерухомості.

Варто додати, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Водночас позивачем не доведено жодними доказами наявності у нього статусу сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком. Матеріалами справи не підтверджується те, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, тобто є саме товаровиробником.

Відтак судом не встановлено підстав для застосування приписів податкового законодавства, якими визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 січня 2025 року у справі № 160/568/24.

Крім того оцінюючи доводи позивача про те, що нежитлове приміщення перебуває у аварійному стані та є непридатним до використання, а отже, був відсутній об`єкт оподаткування, передбачений статтею 266 Податкового кодексу України, то суд зазначає таке.

Органи Державної фіскальної служби здійснюють розрахунок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на підставі інформації про перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у власності фізичних та юридичних осіб, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 349 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Як з`ясовано у цій справі, позивач відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносила і на час складання відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень нежитлова будівля перебувала у її власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а відтак, є об`єктом оподаткування.

Поряд із цим, щодо доводів позивача про зміну площі об`єкту нерухомості, суд зазначає, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 293161181, що сформований 29.12.2021, у власності ОСОБА_1 перебуває громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами площею 1611,3 квадратних метри (опис: телятник «А»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі, у зв`язку з проведенням реконструкції, внутрішнім переплануванням та уточнення геометричних розмірів, загальна площа об`єкта нерухомості змінилась та становить 852,5 кв.м., що підтверджується технічним паспортом від 10.06.2025 №328.

Поряд із цим, відповідач нарахував податкові зобов`язання за 2022 та 2023 роки на загальну площу об`єкта нерухомості 1611,3 квадратних метри.

Як зазначено судом вище, за приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, нарахування податку на нерухоме майно здійснюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які є актуальними на 1 січня звітного року. Тому, оскільки станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зафіксовано площу 1611,3 кв.м., а зміна площі відбулася та була зафіксована у технічному паспорті лише у 2024 році, це не впливає на розрахунок податкових зобов`язань за попередні податкові періоди.

Таким чином, доводи позивача щодо зміни площі об`єкта нерухомості не можуть бути прийняті судом як підстава для скасування податкових повідомлень-рішень, оскільки вони стосуються події, що відбулася після закінчення податкових періодів (2022 та 2023 роки), за які були нараховані спірні податкові зобов`язання.

За таких обставин суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 28.11.2024 № 1-0228-UA0018679 та № 1-0228-UA0018679 винесено контролюючим органом правомірно.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог відсутні й підстави для відшкодування позивачеві судових витрат.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Суддя Мультян Марина Бондівна