Справа № 120/3917/23
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 120/3917/23 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Ганечко О.М., Грибан І.О.,

за участю секретаря Михайлової І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Бюро економічної безпеки України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу БЕБ України №74-к/ДСК-ДП від 24.03.2023 «Про застосування дисциплінарних стягнень» в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ БЕБ України №77-к/ДСК-ДП від 24.03.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на службі та на останній займаній посаді або на іншій рівнозначній посаді в БЕБ України;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 25.03.2023 по день ухвалення рішення у справі;

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі позивача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.07.2023 адміністративну справу №120/3917/23 передано за підсудністю на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. Доводи апелянта обґрунтовані, зокрема, тим, що висновки суду про правомірність спірних наказів, відсутність підстав для скасування таких, є передчасними і не відповідають фактичним обставинам справи.

Окрім того зазначено, що при звільненні позивача не доведено настання тяжких наслідків (збитків) внаслідок вчинення дисциплінарного проступку. Не доведено поінформованості про покладені на позивача обов`язки. Вказано також і на непропорційність обраного виду стягнення у взаємозв`язку з характером проступку та інші обставини, які підлягали врахуванню.

Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, вказано, що позивач, будучи особою зі спеціальним званням БЕБ, звільненою від призову під час мобілізації, проявив недбале ставлення до служби в БЕБ, що виразилось у підриві авторитету БЕБ, порушенні вимог Закону щодо обов`язкового виконання працівниками БЕБ доручень Директора БЕБ та поставленні під сумнів їх юридичної сили, поданні своїми діями негативного прикладу іншим працівникам БЕБ, що набуває особливої актуальності серед осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, в умовах воєнного стану в Україні.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представники позивача в судовому засіданні просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, а спірне рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги, спірне рішення суду першої інстанції просили залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Бюро економічної безпеки України №29-к від 18.11.2021 ОСОБА_1 прийнятий 19.11.2021 на службу в БЕБ України на посаду старшого аналітика відділу оперативного аналізу ризиків у кредитно-фінансовій та бюджетній сферах Управління оперативного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками.

Наказом БЕБ України від 17.02.2022 №41-к «По особовому складу» з 17.02.2022 старшого аналітика відділу оперативного аналізу ризиків у кредитно-фінансовій та бюджетній сферах Управління оперативного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками ОСОБА_1 переведено на посаду старшого аналітика відділу аналітичного супроводження в сфері надання фінансових послуг управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками.

Наказом БЕБ України від 17.02.2022 №41-к «По особовому складу» на ОСОБА_1 з 17.02.2022 покладено тимчасове виконання обов`язків начальника відділу аналітичного супроводження у сфері надання фінансових послуг управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками.

Наказом БЕБ України від 20.05.2022 №130-к «Про тимчасове покладення виконання обов`язків» з 23.05.2022 увільнено ОСОБА_1 від тимчасового виконання обов`язків керівника відділу аналітичного супроводження у сфері надання фінансових послуг управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками. Визнано таким, що втратив чинність, п. 2 наказу БЕБ від 17.02.2022 №41-к «По особовому складу».

Пунктом 2 вказаного наказу на позивача з 23.05.2022 тимчасово покладено виконання обов`язків керівника відділу аналітичного супроводження у сфері надання фінансових послуг управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками.

Наказом БЕБ України від 19.07.2022 №326-к «По особовому складу» увільнено з 19.07.2022 ОСОБА_1 від тимчасового виконання обов`язків керівника відділу аналітичного супроводження в сфері надання фінансових послуг управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками. Визнано таким, що втратив чинність, абз. 4 п. 2 наказу БЕБ від 20.05.2022 №130-к «Про тимчасове покладення виконання обов`язків».

Пунктом 2 вказаного наказу на позивача з 19.07.2022 тимчасово покладено виконання обов`язків керівника відділу аналітичного супроводження в сфері надання фінансових послуг управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками.

Наказом БЕБ України від 13.09.2022 №406-к «По особовому складу» з 13.09.2022 позивача увільнено від тимчасового виконання обов`язків керівника відділу аналітичного супроводження в сфері надання фінансових послуг управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками. Визнано таким, що втратив чинність, абз. 13 п. 2 наказу БЕБ від 19.07.2022 №326-к «По особовому складу».

Наказом БЕБ України від 09.01.2023 №10-к/ДСК-ДП «Про тимчасове покладення виконання обов`язків» з 09.01.2023 на позивача покладено тимчасове виконання обов`язків керівника відділу управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками. Визнано таким, що втратив чинність п. 1 наказу БЕБ від 13.09.2022 №406-к «По особовому складу».

Наказом БЕБ України від 25.01.2023 №16-к/ДСК-ДП «Про тимчасове покладення виконання обов`язків» увільнено позивача від тимчасового виконання обов`язків керівника відділу управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками. Визнано таким, що втратив чинність, абз. 2 п. 1 наказу БЕБ від 09.01.2023 №10-к/ДСК-ДП «Про тимчасове покладення виконання обов`язків».

Наказом БЕБ України від 10.02.2023 №45-к/ДСК-ДП «Про тимчасове покладення виконання обов`язків» з 10.02.2023 на позивача покладено тимчасове виконання обов`язків керівника відділу управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками. Визнано таким, що втратив чинність, абз. 6 п. 3 наказу БЕБ від 01.02.2023 №22-к/ДСК-УП «По переведення працівників».

Наказом БЕБ України від 07.03.2023 №59-к/ДСК-ДП «Про проведення службового розслідування» призначено службове розслідування у строк з 08 по 22 березня 2023 року стосовно деяких працівників БЕБ України, у тому числі і позивача.

За результатами службового розслідування складено висновок, який затверджений Директором БЕБ України 22.03.2023.

Пунктом 3 наказу БЕБ України від 24.03.2023 №74-к/ДСК-ДП «Про застосування дисциплінарних стягнень» за порушення службової дисципліни, яке виразилось у неналежному контролі за робою підлеглих, що призвело до порушення вимог статей 1, 2, 3 Дисциплінарного статуту, статей 21, 22 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», пунктів 50, 52, 53 Положення №1333, п.п. 5.5 Розділу 5 Примірного порядку взаємодії детективів та аналітиків, п. 4 Алгоритму ведення обліку та розгляду узагальнених матеріалів Держфінмоніторингу, на підставі п. 1 ст. 11, абз. 7. П. 3 ст. 3 Дисциплінарного статуту до позивача за час тимчасового виконання обов`язків за посадою керівника відділу аналітичного супроводження в сфері надання фінансових послуг управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в БЕБ України.

Наказом БЕБ України від 24.03.2023 №77-к/ДСК-ДП «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача з 24.03.2023 звільнено з посади та служби в БЕБ України за п.п. 06 п. 72 Положення (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції).

Пунктом 3 вказаного наказу визнано таким, що втратив чинність, абз. 3 п. 1 наказу БЕБ України від 10.02.2023 №45-к/ДСК-ДП «Про тимчасове покладення виконання обов`язків».

Не погоджуючись із спірними наказами та вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що матеріалами справи підтверджується характер порушень, допущених позивачем, їх системність, що проявилась у неодноразових пропущеннях строків розгляду матеріалів Держфінмоніторингу підлеглих працівників, а також на наслідки, про які зазначає відповідач, у виді підриву авторитету до новоствореного органу, що відображене у неодноразових листах Офісу Генерального прокурора, в яких описані численні порушення законодавства та строків розгляду матеріалів та систематичне невиконання органом своїх основних функції, застосування відповідачем до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в БЕБ України та як наслідок звільнення позивача з посади та служби в БЕБ України було правомірним.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої етапі 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові основи організації та діяльності Бюро економічної безпеки України визначені Законом України «Про Бюро економічної безпеки України» (Закон № 1150).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону №1150 Бюро економічної безпеки України - це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.

Відповідно до покладених завдань Бюро економічної безпеки України виконує правоохоронну, аналітичну, економічну, інформаційну та інші функції.

Діяльність Бюро економічної безпеки України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України.

Закон України "Про центральні органи виконавчої влади", інші закони, що регулюють діяльність органів виконавчої влади, а також Закон України "Про державну службу" застосовуються до Бюро економічної безпеки України та його працівників у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 Закону №1150, трудові відносини працівників Бюро економічної безпеки України регулюються цим Законом, законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами. На державних службовців Бюро економічної безпеки України поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Бюро економічної безпеки України відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Порядок проходження служби особами, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.

На осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

На виконання вимог ч. 5 ст. 19 Закону України Про Бюро економічної безпеки України Кабінетом Міністрів України затверджено Положення про проходження служби особами, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України від 29.11.2022 №1333 (далі Положення № 1333).

Згідно з п. 4 загальних положень Положення № 1333 проходження служби в БЕБ регулюється Законом, цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п.п. 6 п. 72 Положення № 1333 особа, яка має спеціальне звання БЕБ, звільняється із служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 ст. 36 Закону №1150 підставами для притягнення осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, до дисциплінарної відповідальності є невиконання чи неналежне виконання обов`язків.

Пунктом 1 ст. 38 Закону №1150 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків працівники Бюро економічної безпеки України несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність згідно із законом.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна зобов`язує безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту керівник - це службова особа, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих та інших працівників і контролю за їхньою службовою діяльністю.

Керівник, якому поліцейський підпорядкований за службою, у тому числі тимчасово, є прямим керівником для нього. Найближчий до підлеглого прямий керівник є безпосереднім керівником.

Під час виконання службових обов`язків поліцейський підпорядковується лише своєму безпосередньому та прямому керівникові.

Статтею 3 Дисциплінарного статуту встановлено обов`язки керівника щодо підлеглих, зокрема, керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний:

створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків;

розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків;

сприяти підвищенню підлеглими рівня кваліфікації, достатнього для виконання службових повноважень;

контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень;

у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником.

У відповідності до п. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність, що полягає в порушенні службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню його поведінку, ставлення до служби.

Також, відповідно до пункту 1 ст. 21 Дисциплінарного статуту зазначено, що дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

Відповідно до пункту 53 Положення №1333 особи, які мають спеціальні звання БЕБ, зобов`язані, зокрема, добросовісно і в повному обсязі виконувати покладені на них згідно із займаною посадою службові обов`язки, накази безпосередніх та прямих керівників; доповідати своїм безпосереднім керівникам про події та обставини, що стосуються виконання службових обов`язків, а також про зроблені їм іншими керівниками зауваження.

Згідно із пунктом 54 Положення №1333 особи, які мають спеціальні звання БЕБ, під час виконання покладених на них обов`язків підпорядковуються тільки своєму безпосередньому та прямому керівнику.

Ніхто, крім безпосереднього і прямого керівника (за винятком випадків, прямо передбачених законом), не може надавати будь-які письмові чи усні вказівки, вимоги, доручення особам, які мають спеціальні звання БЕБ, або іншим способом втручатися в законну діяльність осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, зокрема діяльність, пов`язану з кримінальним провадженням або провадженням у справах про адміністративні правопорушення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач з 17.02.2022 по 13.09.2022; з 09.01.2023 по 25.01.2023 та з 10.02.2023 по 24.03.2023 тимчасово виконував обов`язки керівника відділу аналітичного супроводження у сфері надання фінансових послуг управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками.

Відповідно до наказу БЕБ від 07.03.2023 № 59-к/ДСК-ДП відносно, у тому числі, позивача було ініційовано службове розслідування, підставою для якого слугувала доповідна записка керівника Головного підрозділу детективів від 22.02.2023 № 9.3/3.5/1001-23, де зазначено про факти пропущення строків передачі узагальнених матеріалів Державної служби фінансового моніторингу від Департаменту аналізу інформації та управління ризиками БЕБ до Головного підрозділу детективів, зокрема, Департаментом аналізу інформації та управління ризиками БЕБ протягом 2022 року отримано: 96 матеріалів, скерованих Державною службою фінансового моніторингу України для розгляду та прийняття рішень, з яких 72 матеріали були передані до Головного підрозділу детективів БЕБ (на правах Департаменту) із порушенням строків передбачених вимог пп. 5.5. розділу 5 «Примірного порядку взаємодії детективів та аналітиків Бюро економічної безпеки України», затвердженого дорученням Директора Бюро від 07.02.2022 №10, а саме строку в 15 днів для підготовки інформаційної довідки або аналітичної довідки з моменту отримання аналітиком БЕБ матеріалів.

Згідно листів Офісу Генерального прокурора від 10.02.2023 № 08/2-193 та від 14.03.2023 № 08/2-318вих-23 (які частково стали підставою для доповідної записки Головного підрозділу детективів про порушення строків підготовки аналітичного продукту) БЕБ допускалися випадки неналежного і тривалого розгляду матеріалів Державної служби фінансового моніторингу, що безумовно призводить до втрат або ускладнення в одержанні доказів та подальшого уникнення винними особами відповідальності.

Зазначені обставини стали підставою для застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Колегія суддів при розгляді даної справи враховує, що вирішення питання про правомірність притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в діях працівника, зокрема, які наслідки настали в результаті такого діяння.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково погодився з відповідачем, що такими діями позивач грубо порушив вимоги законодавства, що є достатньою правовою підставою для звільнення останнього.

Так, суд враховує неодноразове тимчасове покладення на позивача виконання обов`язків керівника відділу аналітичного супроводження в сфері надання фінансових послуг управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками, з подальшим увільненням від таких, що також впливало на зміст обов`язків ОСОБА_1 .

Крім того, розгляд та опрацювання матеріалів Держфінмоніторингу, передача відпрацьованих матеріалів до Головного підрозділу детективів встановлюють лише строк підготовки аналітичних документів, оскільки відпрацювання матеріалів Держфінмоніторингу є комплексним процесом, що включає в себе отримання, підготовку аналітичних продуктів та/чи інформаційних документів та передачу їх до ГПД, що передбачено пунктом 5 Примірного порядку.

Відтак, покладення відповідальності на позивача за неналежне виконання посадових обов`язків, які покладались, зокрема, на інших працівників є неправомірним.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади були встановлені обставини вчинення дисциплінарного проступку, у вигляді неналежного і тривалого розгляду матеріалів Державної служби фінансового моніторингу.

Поряд з цим, в межах спірних правовідносин висновок відповідача не містить самостійно доведених фактів, які б підтверджували порушення позивачем службової дисципліни, які б могли бути достатньою правовою підставою для звільнення.

Доказів в підтвердження настання негативних обставин, викладених у висновку службового розслідування не надано.

Самого лише посилання недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення як звільнення. Необхідно конкретизувати кваліфікацію установленого порушення шляхом чіткого визначення у чому саме полягає таке порушення та надання оцінки цим обставинам, а не просто їх констатація.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі № 480/9492/20.

Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 160/12290/20 наголошував, що будь-які фактори не звільняють суб`єкта владних повноважень від обов`язку під час прийняття рішення діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України та не виключає необхідність з`ясувати і встановлювати саме наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях особи.

Натомість, притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідач не навів обґрунтованих доводів та не встановив доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку, тяжкість якого дозволяла б звільнити особу із займаної посади.

Таким чином, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції передчасним та вважає, що застосування дисциплінарного стягнення не може ґрунтуватися на недоведених фактах, а при прийнятті рішень суб`єкт владних повноважень повинен уникати невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами та фактами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 420/2916/20.

Колегія суддів при розгляді даної справи враховує, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, зокрема, які наслідки настали в результаті такого діяння.

Сутність дисциплінарного проступку полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Під вчинками, що підривають авторитет відповідного органу слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою, у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника, що мають бути доведені у визначеному порядку.

Самого лише посилання на загальні вимоги нормативних актів, які регулюють діяльність відповідного органу недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби. Необхідно конкретизувати кваліфікацію установленого порушення шляхом чіткого визначення у чому саме полягає таке порушення.

В адміністративному судочинстві діє презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень, згідно з якою на останнього покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02.12.2020 у справі № 420/5368/18.

Колегія суддів наголошує, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено наявності підстав, які є достатніми для застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу у вигляді звільнення.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про обґрунтованість доводів позивача та передчасність висновків відповідача при його звільненні.

Конституційний Суд України у Рішенні від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який серед іншого означає, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Додержання принципу пропорційності означає необхідність дотримання балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване відповідне рішення (ст. 2 КАС України).

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача необхідно виходити з принципу верховенства права, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування пункту 3 наказу Бюро економічної безпеки України № 74-к/ДСК-ДП від 24.03.2023 «Про застосування дисциплінарних стягнень» в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », та наказу Бюро економічної безпеки України № 77-к/ДСК-ДП від 24.03.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді старшого аналітика відділу аналітичного супроводження в сфері надання фінансових послуг управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками Бюро економічної безпеки України, то частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено або на рівнозначній посаді.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 28.02.2018 у справі № 817/280/16, від 28.02.2019 у справі № 817/860/16 та від 03.10.2019 у справі № 826/10460/16.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі "Волков проти України", звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналіз зазначених норми у сукупності дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді, яку він обіймав до звільнення.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладених у постановах від 31.05.2021 у справі № 840/3202/18, від 06.07.2021 у справі № 640/3456/20, від 06.07.2021 у справі № 640/1627/20.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період вимушеного прогулу.

Отже, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача має проводитись шляхом множення розміру середньоденного заробітку на кількість робочих днів (за період вимушеного прогулу).

Згідно з довідкою про доходи № 68/01-Ф від 31.05.2023, виданою Бюро економічної безпеки України, середньоденна заробітна плата за період січень та лютий 2023 року складає 2757,12 грн.

Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з 25.03.2023 до 27.08.2025 складає 1 745 256,96 грн (2757,12 грн * 633 робочих дні) без урахування обов`язкових платежів та податків.

В частині вимог про необхідність допуску до негайного виконання рішення суду, колегія суддів зазначає, що положеннями ч. 1 ст. 325 КАС України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Відтак, необхідність допуску до негайного виконання рішення суду на стадії апеляційного перегляду судового рішення - відсутня.

З огляду на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, та те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, відповідач обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України належним чином не виконав.

Відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року - скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу Бюро економічної безпеки України № 74-к/ДСК-ДП від 24.03.2023 «Про застосування дисциплінарних стягнень» в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ».

Визнати протиправним та скасувати наказ Бюро економічної безпеки України № 77-к/ДСК-ДП від 24.03.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого аналітика відділу аналітичного супроводження в сфері надання фінансових послуг управління тактичного аналізу Департаменту аналізу інформації та управління ризиками Бюро економічної безпеки України.

Стягнути з Бюро економічної безпеки України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25 березня 2023 року по 27 серпня 2025 року у розмірі 1 745 256,96 грн (один мільйон сімсот сорок п`ять тисяч двісті п`ятдесят шість грн дев`яносто шість коп.).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О.М. Ганечко

І.О. Грибан

Повний текст постанови складено 01.09.2025.