Справа № 520/2018/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Ніколаєва О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 р. Справа № 520/2018/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/2018/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імексагро»

до Головного управління ДПС у Харківській області , Державної податкової служби України

про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМЕКСАГРО» звернулося до Харківського окружного адміністративного суду, в якому просило:

- визнати протиправним і скасувати рішення Комісії ГУ ДПС у Харківській області №9884164/38494197 від 08.11.2023 про відмову в реєстрації податкової накладної №3 від 21.01.2022;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну №3 від 21.01.2022, складену ТОВ «ІМЕКСАГРО» на загальну суму 546319,20 грн, у тому числі ПДВ 91053,20 грн, датою її фактичного направлення для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати протиправним і скасувати рішення Комісії ГУ ДПС у Харківській області №9884166/38494197 від 08.11.2023 про відмову в реєстрації податкової накладної №2 від 14.07.2021;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну №2 від 14.07.2021 року складену ТОВ «ІМЕКСАГРО» на загальну суму 203700,00 грн, в тому числі ПДВ 33950,00 грн., датою її фактичного направлення для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати протиправним і скасувати рішення Комісії ГУ ДПС у Харківській області №9884165/38494197 від 08.11.2023 про відмову в реєстрації податкової накладної №3 від 19.07.2021;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну №3 від 19.07.2021, складену ТОВ «ІМЕКСАГРО» на загальну суму 116400,00 грн, в тому числі ПДВ 19400,00 грн, датою її фактичного направлення для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним і скасовано рішення Комісії Головного управління ДПС у Харківській області від 08.11.2023 №9884164/38494197 про відмову в реєстрації податкової накладної №3 від 21.01.2022.

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну від 21.01.2022 №3, складену Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМЕКСАГРО» на загальну суму 546319,20 грн, у тому числі ПДВ 91053,20 грн, датою її фактичного направлення для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Визнано протиправним і скасовано рішення Комісії Головного управління ДПС у Харківській області від 08.11.2023 №9884166/38494197 про відмову в реєстрації податкової накладної від 14.07.2021 №2.

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну від 14.07.2021 №2, складену Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМЕКСАГРО» на загальну суму 203700,00 грн, у тому числі ПДВ 33950,00 грн, датою її фактичного направлення для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Визнано протиправним і скасовано рішення Комісії Головного управління ДПС у Харківській області від 08.11.2023 №9884165/38494197 про відмову в реєстрації податкової накладної від 19.07.2021 №3.

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну від 19.07.2021 №3 , складену Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМЕКСАГРО» на загальну суму 116400,00 грн, у тому числі ПДВ 19400,00 грн, датою її фактичного направлення для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Представником позивача надіслано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕКСАГРО" з Головного управління ДПС у Харківській області, Державної податкової служби України за рахунок їх бюджетних асигнувань витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 заяву представника позивача задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕКСАГРО" витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень).

Стягнуто з Державної податкової служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕКСАГРО" витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень).

В іншій частині відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області, не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, у якій просило скасувати додаткове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви представника позивача у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявником, зокрема вказано, що заявлені до відшкодування суми не відповідають складності справи, не є пропорційними до предмета спору.

На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 п. 1 ч. 3ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 7ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 2-7ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 7ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судовим розглядом встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції правова допомога позивачу надавалась Адвокатом Сайтарли Антоном Петровичем на підставі договору про надання правової допомоги від 01.12.2023 № 1/12.

Відповідно до п. 4.2 Договору розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову(правничу) допомогу, та порядок його оплати визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

Також, сторонами договору складено та підписано додаткову угоду №1 від 01.12.2023 №1/12, яка визначає розмір та порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвоката за надання правової (правничої) допомоги.

Відповідно до акту №1 приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.12.2023 №1/12 Адвокатом Сайтарли Антоном Петровичем позивачу надані наступні послуги з професійної правничої допомоги: підготовка до розгляду справи, складання позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду, представництво та захист інтересів клієнта під час розгляду справи 520/2018/24 у муді першої інстанції складання процесуальних документів, заяв, тощо.

Відповідно до вказаного акту загальна вартість наданих послуг становить - 20 000,00 грн.

Крім того, позивачем надано детальний опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 16.07.2024, де зазначено зміст послуг/виконаних робіт, а саме: попереднє опрацювання (вивчення) матеріалів/збір доказів. Аналіз судової практики у релевантних справах. Формування правової позиції та надання усних консультацій, складання позовної заяви та подання її до суду першої інстанції, складання відповіді на відзив.

Суд першої інстанції задовольняючи частково заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справи, виходив з того, що частина витрат у зв`язку із наданими послугами не підлягає відшкодуванню, а загальний розмір витрат є не співмірним зі складністю справи.

Колегія суддів підтримує такі висновки та зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, аналізуючи зміст наданих позивачу послуг, зазначених у Акті виконаних робіт, слід вказати, що такі послуги як формування правової позиції, надання усних консультацій є складовими єдиного процесу щодо підготовки та складання адміністративного позову, до якого входить вивчення, аналіз, складання документів та дії технічного характеру, з огляду на що окреме їх виділення є необґрунтованим.

Отже, в контексті здійснення представництва інтересів позивача у даній справі, реальним результатом, який відображено у Акті виконаних робіт та детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є складання позовної заяви та відповіді на відзив.

При цьому, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів на складання позовної заяви критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що співмірним розміром витрат на правничу допомогу в даному випадку є 2500,00 грн.

З огляду на наведене колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що присуджені судом витрати на правову допомогу є завищеними та не співмірними зі складністю справи, обсягом робіт та витраченим часом.

Щодо доводів відповідача про те, що в акті приймання-передачі наданих послуг наведено загальну суму без деталізації понесених адвокатом витрат, перелічено загальне описання послуг без конкретизації кожної послуги із розрахунку за годину роботи адвоката, виконаних адвокатом, то колегія суддів звертає увагу, що саме лише незазначення учасником справи витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Колегія суддів звертає увагу на зміст ч. 4 ст. 134 КАС України, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», у той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у такому випадку.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Стосовно посилань відповідача на відсутність доказів сплати послуг адвоката, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки з урахуванням ч. 7ст. 139 КАС України відшкодуванню підлягають витрати, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо розподілу судових витрат.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 по справі № 520/2018/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло