Справа № 420/40256/24
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загін морської охорони) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 26 грудня 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ), відповідно до якої позивач просить:

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загону морської охорони) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 середньогозаробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з військовоїслужби, в частині несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення вповному обсязі, яка була виплачена ОСОБА_3 на виконання рішенняОдеського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 року у справі №420/4217/24, по день фактичного розрахунку, виходячи з її середньогогрошового забезпечення, розрахованого відповідно до Порядку обчисленнясередньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 08.02.1995 №100, протиправною.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загін морської охорони) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, в частині несвоєчасноївиплати індексації грошового забезпечення в повному обсязі, яка булавиплачена ОСОБА_3 на виконання рішення Одеського окружногоадміністративного суду від 04.09.2024 року у справі № 420/4217/24, по деньфактичного розрахунку, виходячи з її середнього грошового забезпечення,розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітноїплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів /України від 08.02.1995№100.

Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та наказом командира НОМЕР_3 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 24 лютого 2022 року №66-ОС «Про особовий склад» (зі змінами) головного корабельного старшину ОСОБА_3 було виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Позивач зазначила, що під час проходження військової служби їй не в повному обсязі нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення, що стало підставою звернення до суду.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 року по справі № 420/4217/24 відповідачем 26 листопада 2024 року проведено виплату індексації грошового забезпечення в сумі 31550,50 грн.

Таким чином, позивач зазначив, що остаточний розрахунок відповідач провів не в день його звільнення 23 лютого 2022 року, а лише 26 листопада 2024 року.

Разом з цим позивачу не було нараховано та не виплачено середнього заробітку за час несвоєчасної виплат грошової індексації, що є, на його думку, протиправним.

Представник позивача звернувся до відповідача із заявою з проханням нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку з дотриманням норм ст. 117 КЗпП України. Але листом від 23.12.2024 року відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати середнього заробітку.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, а тому має бути порушено питання відповідальності відповідача за затримку розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення, яке врегульовано приписами ст. ст. 116, 117 КЗпП України, і у нього виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

До суду 14 січня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові призвільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

Представник відповідача звертає увагу, що які саме майнові втрати понесла позивачка, ним не зазначено у позовній заяві, жодних розрахунків майнових втрат не надав.

Водночас, на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби з військової частини НОМЕР_2 , їй були нараховані та сплачені належні їй грошові кошти, та будь-яких спорів щодо розміру цих виплат не було.

На думку представника відповідача, здійснення відповідних виплат ОСОБА_1 за рішенням суду не входять до переліку грошових доходів громадян, мають характер одноразової виплати на підставі рішення суду, та не може розцінюватись як невиплата з вини роботодавця належних працівнику сум в день його звільнення.

Крім того, сторона відповідача вважає, що є підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі п.3 ч.1 статті 240 КАС України, так як судом в іншому складі розглядалася інша справа №420/38552/24 про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Крім зазначеного позову, ОСОБА_1 раніше звернулася до суду з аналогічним позовом до того ж самого відповідача з тим самим предметом та підставами, а саме: 12.12.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до НОМЕР_3 загону морської охорони (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивачка просила суд: - визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загону морської охорони) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби по день фактичного розрахунку, виходячи з її середнього грошового забезпечення, розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100; - зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загін морської охорони) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби по день фактичного розрахунку, виходячи з її середнього грошового забезпечення, розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Одеським окружним адміністративним судом 16 грудня 2024 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження по адміністративній справі № 420/38552/24 за позовною заявою ОСОБА_1 від 12.12.2024 року до Військової частини НОМЕР_5 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії щодо нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, в обох адміністративних справах № 420/38552/24 та № 420/40256/24 предметом позову є визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу ного середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

До суду 14 липня 2025 року від відповідача надійшла заява на виконання ухвали суду разом із витребуваними судом доказами.

Своєю чергою 16 січня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник наполягав на задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Відповідно до послужного списку позивач проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 в період з квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року.

Відповідно до витягу з наказу командира НОМЕР_3 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 24 лютого 2022 року №66-ОС «Про особовий склад» (зі змінами) головного корабельного старшину ОСОБА_3 було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 23 лютого 2022 року.

Згідно з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 року по справі № 420/4217/24 адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загону морської охорони) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загону морської охорони) у вигляді ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загін морської охорони) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 01 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення набрало законної сили 12 листопада 2024 року.

Відповідно до довідки від 25.11.2024 року № 140 Військової частини НОМЕР_2 на виконання рішення суду по справі № 420/4217/24 позивачу нараховано індексацію грошового забезпечення за період з 01.05.2015 року по 28.02.2018 року до виплати 31550,50 грн.

Позивач зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 року по справі № 420/4217/24 відповідачем 26 листопада 2024 року проведено виплату індексації грошового забезпечення в сумі 31550,50 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що представник позивача звернувся до відповідача із заявою з проханням нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку з дотриманням норм ст. 117 КЗпП України. Але листом від 23.12.2024 року відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати середнього заробітку.

Судом досліджена довідка - розрахунок військової частини НОМЕР_2 від 02.01.2025 року № 1 середньоденного грошового забезпечення відповідно постанови КМУ від 08.02.1995 № 100, відповідно до якої сума середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці перед звільненням позивача становить 419,37 грн.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин другої-третьої ст. 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року по справі № 420/4217/24 зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Позивач зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 року по справі № 420/4217/24 відповідачем 26 листопада 2024 року проведено виплату індексації грошового забезпечення в сумі 31550,50 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що на дату звільнення позивача 23.02.2022 року, не був проведений повний розрахунок з позивачем.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Натомість врегульовано Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, яка неодноразово підтримана Верховним Судом (постанова від 04.12.2019 справа №825/66/16, постанова від 02.10.19 справа №817/1227/18, постанова від 10.09.2019 справа №814/2791/16, постанова від 19.06.2019 справа № 820/3312/17) за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд дійшов висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ.

Також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, що була підтримана у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17, висловлено правову позицію, відповідно до якої статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тому суд доходить висновку, щодо застосування до спірних правовідносин статей 116, 117 КЗпП України.

Також суд зазначає, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Таким чином, положення статті 117 КЗпП України поширюються на правовідносини, які виникають у зв`язку з прийняттям та виконанням судового рішення про виплату заборгованості із заробітної плати.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в редакції чинної на час здійснення виплати індексації грошового забезпечення, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, позивач має право на виплату середнього заробітку за затримку повного розрахунку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до п.3. Порядку №10 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Відповідно до довідки - розрахунку військової частини НОМЕР_2 від 02.01.2025 року № 1 середньоденного грошового забезпечення відповідно постанови КМУ від 08.02.1995 № 100, відповідно до якої сума середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці перед звільненням позивача становить 419,37 грн.

Отже, середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні позивача має складати 419,37 грн х 183 дні = 76 744,71 грн., які належать стягненню з відповідача на користь позивача.

Тому враховуючи вищевикладені та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є правомірними та належать задоволенню шляхом визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні позивача в розмірі 76 744,71 грн

Судом обраний зазначений спосіб захисту прав позивача з тих підстав, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Стосовно посилання сторін на практику Верховного суду щодо зменшення розміру відшкодування, передбаченою ст. 117 КЗпП України та врахування критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, суд зазначає, що стаття 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 вже передбачає граничний термін, за який можлива виплата середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, що є достатнім чинником щодо дотримання справедливого та розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця і виключає необхідність у застосуванні інших критеріїв пропорційності визначення зазначеної виплати, як міри відповідальності,яка покладається на роботодавця за несвоєчасний розрахунок з працівником при звільненні.

Суд звертає увагу, що закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Суд зазначає, що стаття 117 КЗпП України - це відповідальність, яка покладається на роботодавця за несвоєчасний розрахунок з працівником при звільненні.

Метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Також суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Стосовно доводів відповідача щодо залишення позову без розгляду з підстав того, що позивач вже зверталась до суду з аналогічними позовними вимогами, суд зазначає таке.

Так, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/38552/24 від 31.03.2025 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загінморськоїохорони) ( АДРЕСА_2 ( НОМЕР_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 24.02.2022 року по 15.11.2024 року.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 118522 (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот двадцять дві) грн. 59 коп. з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

В решті позовних вимог відмовлено.

Із змісту рішення суду по справі № 420/38552/24 вбачається, що підставою для стягнення з військової частини середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні стало несвоєчасне нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 23.02.2022 року, допомогу для оздоровлення за 2020-2021 роки, грошову компенсацію за невикористані під час військової служби дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», розрахованих з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року (в період з 29.01.2020 року по 31.12.2020 року), на 01.01.2021 року (в період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року) та на 01.01.2022 року (в період з 01.01.2022 року по 23.02,2022 року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

В той час як у цій справі підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку перед звільненням стало не своєчасне нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з 01 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року.

Порушення обов`язку роботодавця виникає з моменту, коли останній не здійснив належну виплату у визначений законом строк, тобто з дня звільнення. При цьому поетапність здійснення виплат не змінює юридичної природи такого порушення, а лише фіксує моменти його часткового усунення. Кожна окрема виплата припиняє затримку у межах відповідної частини заборгованості, не нівелюючи загального порушення обов`язку роботодавця щодо повного та своєчасного розрахунку.

Наявність спору або судових рішень про розмір заборгованості не є визначальними для кваліфікації самої затримки, оскільки правовою підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, є не факт згоди сторін щодо суми заборгованості, а сам факт несвоєчасного виконання обов`язку роботодавця з проведення повного розрахунку із працівником під час його звільнення.

Таким чином, кожен епізод виплати як окремий момент фактичного розрахунку у межах тієї частини зобов`язання, якої він стосується, є завершенням певного епізоду порушення, що породжує підставу для застосування до роботодавця механізму відповідальності, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.05.2025 року по справі № 380/1794/24.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази, правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, жодні судові витрати не належать стягненню з відповідача на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загін морської охорони) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загін морської охорони) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) середнього заробітку за час затримки при звільненні розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загін морської охорони) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки при звільненні ОСОБА_1 повного розрахунку в частині індексації грошового забезпечення за період з 01 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року в розмірі 76 744,71 грн (сімдесят шість тисяч сімсот сорок чотири гривні 71 копійка), з урахуванням обов`язкових відрахувань.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко