Справа № 280/95/25
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 280/95/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.03.2025 року в адміністративній справі №280/95/25 (головуючий суддя першої інстанції Богатинський Б.В.) за позовом ОСОБА_1 до Конкурсної комісії для проведення конкурсу на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Конкурсної комісії для проведення конкурсу на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя, в якому просив:

визнати протиправним і скасувати рішення Конкурсної комісії для проведення конкурсу на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя «Про припинення участі в конкурсі ОСОБА_1 » від 13.11.2024 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не зазначено, на якій з підстав, визначених Законом України «Про вищу раду правосуддя», ухвалено припинити участь кандидата в конкурсі. Викладені відповідачем у спірному рішенні мотиви щодо невідповідності позивача критеріям доброчесності та професійної етики є необґрунтованими, недоведеними, суб`єктивними, і такими, що зроблені фактично на підставі припущень (сумнівів), за відсутності належних доказів, які доводили б недоброчесність позивача. Використання категорії «доброчесність» для припинення участі позивача в конкурсі суперечить «якості закону» в контексті правової передбачуваності та легітимності. Таким чином, позивач просить позов задовольнити.

Відповідач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , брав участь в конкурсі на посаду Керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя.

18.07.2024 року рішенням Вищої ради правосуддя № 2232/0/15-24 оголошено повторний конкурс на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів заступника керівника секретаріату Вищої ради правосуддя.

Конкурс проводився Конкурсною комісією для проведення конкурсу на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.

Позивач пройшов спеціальну перевірку та був допущений до участі у конкурсі на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів.

11.11.2024 року Конкурсною комісією для проведення конкурсу на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя проведено співбесіду з кандидатом ОСОБА_2

13.11.2024 року Конкурсною комісією для проведення конкурсу на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя прийнято рішення «Про припинення участі в конкурсі ОСОБА_1 » від 13.11.2024, оскільки у Конкурсної комісії виникли обґрунтовані сумніви щодо відповідності Кандидата показнику дотримання етичних норм та демонстрації бездоганної поведінки в особистому житті. Конкурсна комісія дійшла висновку про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності Кандидата критерію доброчесності і встановленим для судді етичним стандартам.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII, в редакції від 08.08.2024 чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Закон України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (далі- Закон № 1798-VIII) визначає статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя.

Частиною дев`ятою статті 150 Закону №1402-VIII визначено, що у складі Вищої ради правосуддя діє служба дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, яка утворюється відповідно до Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону № 1798-VIII у секретаріаті Вищої ради правосуддя діє служба дисциплінарних інспекторів, правовий статус якої визначається статтею 29-1 цього Закону.

Пункт 1 частини 2-3 статті 28 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» установлює, що з метою створення служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX призначення особи на посаду керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя та його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя здійснюється на підставі конкурсу.

Згідно пункту 23-11 Розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» тимчасово, протягом семи років з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо зміни статусу та порядку формування служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя», конкурс на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора проводить конкурсна комісія, яка утворюється Вищою радою правосуддя з урахуванням особливостей, передбачених цим пунктом, та діє з урахуванням особливостей, визначених пунктом 23-12 цього розділу.

Вища рада правосуддя утворює конкурсну комісію у складі шести осіб, три з яких призначаються Вищою радою правосуддя за пропозиціями міжнародних та іноземних організацій, які відповідно до міжнародних або міждержавних угод протягом останніх трьох років надають Україні міжнародну технічну допомогу у сфері судової реформи та/або запобігання і протидії корупції. Такі міжнародні та іноземні організації погоджують спільну пропозицію. Членом конкурсної комісії може бути призначено члена Вищої ради правосуддя.

На виконання вказаних вище норм, Вища рада правосуддя рішенням від 07 грудня 2023 року №1235/0/15-23 утворила Конкурсну комісію для проведення конкурсну на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника дисциплінарного інспектора до складу якої, зокрема, увійшли три особи за пропозиціями міжнародних та іноземних організацій, які відповідно до міжнародних або міждержавних угод протягом останніх трьох років надають Україні міжнародну технічну допомогу у сфері судової реформи та/або запобігання і протидії корупції, іншими членами Конкурсної комісії були призначені члени Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Стаття 29-4 Закону № 1798-VIII визначає особливості проведення конкурсу на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора.

Зокрема, частиною першою цієї статті 29-4 визначено, що конкурс на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора проводиться прозоро та відкрито за такими етапами:

1) ухвалення та оприлюднення Вищою радою правосуддя рішення щодо оголошення про проведення конкурсу;

2) прийняття секретаріатом Вищої ради правосуддя інформації від осіб, які бажають взяти участь у конкурсі;

3) розгляд Комісією, конкурсною комісією інформації від осіб, які бажають взяти участь у конкурсі;

4) проведення секретаріатом Вищої ради правосуддя стосовно кандидатів спеціальної перевірки, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції";

5) проведення Комісією, конкурсною комісією тестувань, розв`язання ситуаційних завдань та визначення їх результатів (у разі визначення Комісією, конкурсною комісією такої необхідності);

6) перевірка Комісією, конкурсною комісією кандидатів на відповідність критерію професійної компетентності, доброчесності і встановленим для судді етичним стандартам;

7) проведення Комісією, конкурсною комісією співбесіди із кандидатами;

8) визначення Комісією, конкурсною комісією переможців конкурсу.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 29-4 Закону № 1798-VIII конкурс на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів проводить Комісія.

Конкурс на зайняття посади заступника керівника служби дисциплінарних інспекторів, дисциплінарного інспектора проводить конкурсна комісія, утворена Вищою радою правосуддя у складі голови та членів комісії.

Конкурсна комісія здійснює свою діяльність відповідно до законодавства про державну службу, цього Закону та Регламенту роботи конкурсної комісії, який вона самостійно розробляє та затверджує.

Таким чином, конкурс на зайняття посади керівника та заступника керівника служби дисциплінарних інспекторів, дисциплінарного інспектора проводиться спеціально утвореною Конкурсною комісією.

На виконання абзацу другого частини четвертої статті 29-4 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» Конкурсною комісією Протоколом засідання від 05 лютого 2024 року №1 затверджено Регламент роботи конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посад керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора (далі - Регламент).

Підпунктом 2.1.1. пункту 2.1 Розділу ІІ Регламенту визначено, що Конкурсна комісія розробляє та затверджує Регламент, Порядок та інші документи, що регулюють роботу Конкурсної комісії та необхідні для проведення Конкурсу. Зазначений пункт кореспондується з частиною дев`ятою статті 29-4 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Протоколом засідання Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посад керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора від 02.04.2024 затверджено Порядок проведення конкурсу на зайняття посад керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора (далі - Порядок).

Пунктом 1.1. Розділу І Порядку встановлено етапи за якими проводиться конкурс, одним з яких є Перевірка Конкурсною комісією Кандидатів на відповідність критерію доброчесності і встановленим для судді етичним стандартам (підпункт 1.1.8. пункту 1.1. Порядку).

Зазначений пункт узгоджується з пунктом 6 частини першої статті 29-4 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Відповідно до пункту 1.2. Порядку якщо Кандидат не пройшов або не брав участі на будь-якому з етапів Конкурсу, вказаних у пункті 1.1 Розділу І Порядку, або не відповідає вимогам щодо стажу, освіти, рівня володіння державною та/або іноземною мовами, встановленим Законом України «Про Вищу раду правосуддя», або стосовно Кандидата наявний обґрунтований сумнів щодо його відповідності критерію доброчесності чи встановленим для судді етичним стандартам, його/її участь у Конкурсі припиняється.

Підпунктами 8.1. - 8.15. Розділу VIII Порядку визначено порядок перевірки на відповідність критерію доброчесності і встановленим для судді етичним стандартам.

Конкурсна комісія проводить перевірку відповідності кандидатів критерію доброчесності і встановленим для судді етичним стандартам після тестування когнітивних навичок кандидатів.

Показниками критерію доброчесності і встановленим для судді етичним стандартам є: незалежність, чесність неупередженість, непідкупність, сумлінність, дотримання етичних норм та демонстрація бездоганної поведінки у професійній діяльності та особистому житті, майнова доброчесність.

Кандидат не відповідає критерію доброчесності і встановленим для судді етичним стандартам у разі наявності обґрунтованого сумніву у його відповідності хоча б одному показнику. Одні й ті ж обставини можуть бути підставою для виникнення обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата одночасно декільком показникам. При перевірці на відповідність кандидатів критерію доброчесності і встановленим для судді етичним стандартам враховується істотність невідповідності показника.

Незалежність здатність кандидата виконувати свої обов`язки самостійно та не піддаватися тиску чи іншому впливу. Кандидат відповідає показнику незалежності, якщо з точки зору звичайної розсудливої людини не виникає обґрунтованих сумнівів у тому, що при виконанні своїх службових обов`язків кандидат діяв (може діяти) відповідно до вимог законодавства, правил професійної поведінки або етики в частині незалежності, або, в разі відсутності таких правил, якщо його поведінка не викликала обґрунтованих сумнівів у відповідності встановленим для судді етичним стандартам.

Чесність правдивість кандидата у професійній діяльності та особистому житті. Кандидат відповідає показнику чесності, якщо з точки зору звичайної розсудливої людини не виникає обґрунтованих сумнівів у тому, що кандидат діяв відповідно до вимог законодавства, правил професійної поведінки або етики в частині чесності (в тому числі вимог академічної доброчесності), або, за відсутності таких правил, якщо його поведінка не викликала обґрунтованих сумнівів у відповідності встановленим для судді етичним стандартам, інших етичних норм щодо чесності.

Неупередженість здатність кандидата ухвалювати безсторонні та об`єктивні рішення попри наявність особистих переконань та не допускати поведінки, яка може викликати обґрунтований сумнів у його безсторонності та об`єктивності, зокрема, утримуватися під час виконання своїх обов`язків від надання привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками. Кандидат відповідає показнику неупередженості, якщо з точки зору звичайної розсудливої людини не виникає обґрунтованих сумнівів у тому, що кандидат виконував (може виконувати) свої службові обов`язки відповідно до вимог законодавства, застосовних правил професійної поведінки або етики в частині неупередженості, або, в разі відсутності таких правил, якщо його поведінка не викликала обґрунтованих сумнівів у відповідності встановленим для судді етичним стандартам.

Непідкупність стійкість кандидата до спроб вплинути на його рішення шляхом надання або пропозиції надання неправомірної вигоди чи інших переваг для нього або його близьких осіб. Кандидат відповідає показнику непідкупності, якщо з точки зору звичайної розсудливої людини не виникає обґрунтованих сумнівів у тому, що кандидат діяв відповідно до вимог законодавства (не вчиняв корупційних правопорушень), застосовних правил професійної поведінки або етики в частині непідкупності, або, в разі відсутності таких правил, якщо його поведінка не викликала обґрунтованих сумнівів у відповідності встановленим для судді етичним стандартам.

Сумлінність старанне, ретельне та добросовісне виконання кандидатом своїх обов`язків. Кандидат відповідає показнику сумлінності, якщо з точки зору звичайної розсудливої людини не виникає обґрунтованих сумнівів у тому, що кандидат діяв відповідно до вимог законодавства (не вчиняв корупційних правопорушень), застосовних правил професійної поведінки або етики в частині сумлінності, або, в разі відсутності таких правил, якщо його поведінка не викликала обґрунтованих сумнівів у відповідності встановленим для судді етичним стандартам.

Дотримання етичних норм та демонстрація бездоганної поведінки у професійній діяльності та особистому житті відсутність випадків вчинення діянь, які дискредитують Кандидата і можуть зашкодити його авторитету як під час здійснення професійної діяльності, так і поза її межами, зокрема, але не виключно: притягнення Кандидата до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень; відкриття щодо Кандидата кримінальних проваджень досудове розслідування у яких не завершено чи у яких триває судове слідство та не постановлено вирок суду; наявність інформації про Кандидата або членів його сім`ї, що свідчить про підтримку агресивних дій російської федерації проти України, співпрацю з її представниками, представниками окупаційних адміністрацій або їх пособниками, в тому числі у публічних висловлюваннях.

Майнова доброчесність законність джерел походження майна Кандидата та відповідність витрат і майна кандидата та членів його сім`ї задекларованим доходам; відсутність інформації про недекларування майна чи доходів кандидата або членів його сім`ї; відсутність очевидного суттєвого заниження вартості майна у декларації; відсутність інформації про приховування майна від декларування; відповідність способу (рівня) життя кандидата та членів його сім`ї задекларованим доходам; відсутність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на подальше виконання кандидатом його службових обов`язків. Кандидат не відповідає цьому показнику, коли в об`єктивного спостерігача виникають обґрунтовані сумніви в тому, що рівень життя кандидата або членів його сім`ї відповідає законодавству та офіційним задекларованим доходам. Показники, що стосуються джерела або походження доходів Кандидатів включають, але не обмежуються фінансуванням з іноземних джерел, подарунками, спадщиною, несподіваними прибутками, позиками, прибутком від неналежним чином задокументованого бізнесу або сумнівного продажу активів. Якщо Кандидат не надав пояснень, джерело або походження доходів вважається сумнівним, якщо викликає обґрунтовані сумніви в об`єктивного спостерігача. Доходи, що не були задекларовані в державних органах відповідно до закону (наприклад, про оподаткування або протидію корупції) або були отримані в результаті незаконної або незадекларованої діяльності, вважаються незаконними. Якщо власність або блага, пов`язані з рівнем життя кандидата, були отримані безкоштовно, надавач такої власності або благ повинен був фінансувати їх за рахунок власних законних джерел доходів.

Для збору та аналізу інформації про Кандидатів Конкурсна комісія та її Члени безпосередньо та/або за допомогою Робочої групи конкурсної комісії мають право, зокрема:

Здійснювати пошук інформації у доступних відкритих джерелах, у тому числі в мережі Інтернет;

Здійснювати пошук інформації в реєстрах, базах даних, держателем (адміністратором) яких є державні органи;

Використовувати будь-яку інформацію та матеріали, що надходять до Конкурсної комісії щодо відповідності або невідповідності певного Кандидата або Кандидатів вимогам встановленим законодавством про державну службу та Законом України «Про Вищу раду правосуддя»;

Звертатись до фізичних або юридичних осіб із запитом про надання пояснень, документів чи інформації, необхідних для проведення оцінки Кандидатів, зокрема шляхом застосування Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

Звертатись за консультаціями до осіб, які мають високі знання у певній сфері;

Надсилати запити до уповноважених державних органів для отримання інформації про Кандидатів.

Фізичні та юридичні особи мають право подавати до Конкурсної комісії будь-яку інформацію, яка може свідчити про невідповідність Кандидата критерію доброчесності, шляхом надсилання такої інформації в електронному вигляді на визначену в Оголошенні електронну адресу або в паперовому вигляді за визначеною в Оголошенні адресою.

Члени Конкурсної комісії можуть надіслати на адресу електронної пошти Кандидата, зазначену в його заяві про участь у Конкурсі, повідомлення з пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних із матеріалами щодо кандидата. У цьому випадку протягом п`яти календарних днів з дня отримання повідомлення, Кандидат може подати Конкурсній комісії електронною поштою письмові пояснення та документи на їх підтвердження.

Конкурсна комісія ухвалює вмотивоване рішення про припинення участі в конкурсі тих кандидатів, стосовно яких наявний обґрунтований сумнів щодо їх відповідності критерію доброчесності чи встановленим для судді етичним стандартам. Відповідне рішення може бути ухвалене на будь-якому етапі конкурсу.

На письмову вимогу кандидатів, участь яких було припинено у зв`язку з наявністю обґрунтованого сумніву щодо їх відповідності критерію доброчесності чи встановленим для судді етичним стандартам, Конкурсна комісія оприлюднює вмотивовані рішення стосовно таких кандидатів на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя.

Наведені положення Порядку узгоджуються з положеннями частини 14 статті 29-4 Закону № 1798-VIII, відповідно до якої, кандидат на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів, його заступника, дисциплінарного інспектора вважається таким, що відповідає критерію доброчесності, якщо він є незалежним, чесним, неупередженим, непідкупним, сумлінним, дотримується етичних правил, встановлених для судді, та демонструє бездоганну поведінку в професійній діяльності та особистому житті, а також стосовно якого немає сумнівів щодо законності джерел походження майна, відповідності рівня життя кандидата або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата його статусу.

Комісія, конкурсна комісія ухвалює вмотивоване рішення про припинення участі в конкурсі тих кандидатів, стосовно яких наявний обґрунтований сумнів щодо їх відповідності критерію доброчесності чи встановленим для судді етичним стандартам.

У оскаржуваному рішенні Конкурсна комісія дійшла висновку про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності Кандидата критерію доброчесності і встановленим для судді етичним стандартам.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що для кандидата на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів, його заступника, дисциплінарного інспектора встановлюється критерій відповідності доброчесності та встановленим для судді етичним стандартам.

У статті 127 Конституції України та статті 69 Закону №1402-VIII доброчесність особи закріплена як одна з обов`язкових вимог, яким має відповідати кандидат на посаду судді.

Відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності має місце, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу.

У разі ж існування обґрунтованого сумніву у відповідності кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики Комісія як орган, відповідальний за формування високопрофесійного та добросовісного корпусу суддів, вправі прийняти вмотивоване рішення про відмову в наданні такому кандидату рекомендації про призначення на посаду судді. Цими повноваженнями ВККС України наділяють норми частини третьої статті 79-5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Значення дотримання критерію доброчесності кандидатами на посаду судді як одного з найважливіших і ключових чинників під час формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів підкреслювалась Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 9901/355/21.

У вищевказаній постанові з-поміж іншого відзначалось, що критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль відіграє судова влада у становленні правової держави. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу суддів, запорукою формування довіри народу до суддів та судової влади в цілому.

У цій же постанові окреслено зміст такого поняття як «доброчесність» у контексті правовідносин, пов`язаних з процедурами щодо добору суддів, проведення конкурсу щодо зайняття вакантних посад суддів, призначення кандидатів на ці посади.

Зокрема зазначено, що доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності судді, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах об`єктивного ставлення до сторін у справах та чесності у способі власного життя, виконанні своїх обов`язків та здійсненні правосуддя.

Тут же відзначалось, що за визначенням терміну, який подано у Сучасному словнику з етики, доброчесністю є позитивна моральна якість, зумовлена свідомістю і волею людини, яка є узагальненою стійкою характеристикою людини, її способу життя, вчинків; якість, що характеризує готовність і здатність особистості свідомо і неухильно орієнтуватись у своїй діяльності та поведінці на принципи добра і справедливості.

Наводились мотиви й про те, що авторитет та довіра до судової влади формуються залежно від персонального складу судів, від осіб, які обіймають посади суддів та формують суддівський корпус. Саме тому важливо, щоб кандидат на посаду судді, як і суддя, не допускав будь-якої неналежної (недоброчесної, неетичної) поведінки як у професійній діяльності, так і в особистому житті, яка може поставити під сумнів відповідність кандидата критерію доброчесності, що негативно вплине на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням.

З огляду на вищевикладене, що відповідність критерію доброчесності є обов`язковою передумовою для зайняття вакантної посади судді, яка має особливий, високий конституційно - правовий статус та займає визначне місце у демократичному суспільстві, відіграє важливу роль у розбудові правової держави, так і для зайняття посад керівника служби дисциплінарних інспекторів, його заступника, дисциплінарного інспектора.

Таким чином, Конкурсна комісія має перевірити відповідність кандидата на посади керівника служби дисциплінарних інспекторів, його заступника, дисциплінарного інспектора кандидатів критерію доброчесності і встановленим для судді етичним стандартам.

Приймаючи рішення про затвердження переліку переможців, та передачі їх кандидатури для вибору Вищій раді правосуддя Конкурсна комісія тим самим підтверджує відсутність будь - яких сумнівів, зокрема у його доброчесності, засвідчує, що така особа відповідає вимогам до дисциплінарних інспекторів, та має найкращий професійний досвід, знання і якості для виконання службових обов`язків дисциплінарних інспекторів.

Відбір Кандидатів здійснюється Членами конкурсної комісії на основі власного переконання та аналізу інформації, отриманої з досьє Кандидатів (зокрема, результатів тестувань, розв`язання ситуаційних завдань, матеріалів щодо відповідності критерію доброчесності) та під час співбесід, шляхом порівняння всіх Кандидатів на відповідні посади, які взяли участь у співбесідах, з урахуванням вимог Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Суд враховує позицію Верховного Суду викладену щодо конкурсу на зайняття вакантних посад суддів, що жоден суб`єкт, у тому числі й суд, не вправі втручатися у здійснення Комісією компетенції щодо оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів.

Така правова позиція неодноразово була викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 28 серпня 2018 року у справі № 800/294/17, від 26 березня 2019 року у справі № 800/336/17, від 27 січня 2021 року у справі № 9901/116/19, від 13 травня 2020 року у справі № 9901/212/19 та від 19 травня 2021 у справі № 9901/126/19.

Отже, повноваження Конкурсної комісії, які нею реалізуються у межах конкурсної процедури на зайняття посад керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора, є дискреційними та належать до її виключної компетенції.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі також ЄСПЛ) висловлювалась правова позиція, згідно з якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості адміністративних актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі «Дружстевні заложна Пріа та інші проти Чеської Республіки» («D.H. and others v. Czech Republic»; заява № 57325/00), пункт 44 рішення від 22 листопада 1995 року у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (CASE OF BRYAN v. THE UNITED KINGDOM; Application no. 19178/91), пункти 156-157, 159 рішення від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04), пункти 47-56 рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02)).

У підпункті 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 11 жовтня 2018 року № 7-р/2018, Суд, ураховуючи юридичні позиції, раніше викладені у Рішеннях від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016 та Доповідь «Верховенство права», схвалену Європейською Комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), зазначав, що конституційний принцип верховенства права вимагає законодавчого закріплення механізму запобігання свавільному втручанню органів публічної влади при здійсненні ними дискреційних повноважень у права і свободи особи.

За пунктами 44-51 вищезазначеної Доповіді принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Він є істотно важливим також і для плідності бізнесової діяльності, щоб генерувати розвиток та економічний поступ. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону (the law) легко доступним. Вона також зобов`язана дотримуватись законів (the laws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю.

Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, щоб особа мала можливість скерувати свою поведінку.

Потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон (a law), яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції.

Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади.

У рішенні ЄСПЛ від 2 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) зазначено, що при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Враховуючи характер правовідносин, у яких виник спір у справі, що розглядається, оскільки спірні правовідносини стосуються відповідність кандидата на посади керівника служби дисциплінарних інспекторів, його заступника, дисциплінарного інспектора кандидатів критерію доброчесності і встановленим для судді етичним стандартам, варто звернути увагу й на висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 9901/355/21, за змістом яких результати оцінювання здатності кандидата обійняти посаду судді відбуваються в межах визначеної законом [можливо, не зовсім досконалої] процедури, яка передбачає підстави для відмови внести подання, покладає на компетентний орган зазначити мотиви свого рішення і, що головне, такі дії та рішення компетентного органу перебувають під судовим контролем, у межах якого суд у змозі простежити і визначити, чи законно і принципово була проведена процедура добору на посаду судді стосовно конкретного кандидата, чи обґрунтованим і мотивованим є рішення відповідного органу і чи немає умов та фактів, які б указували, що результати добору отримані внаслідок порушення його процедури, і які завадили кандидату на посаду судді стати суддею. При цьому, важливо відразу наголосити, що суд не повинен перебирати на себе питомі функції компетентного органу з визначення за якісно-змістовними характеристиками здатності кандидата за критеріями доброчесності та професійної етики обійняти посаду судді.

Питання меж судового контролю за реалізованими ВККС України повноваженнями, які мають дискреційний характер, досліджувалось Великою Палатою Верховного Суду й під час апеляційного перегляду справи № 9901/110/19 у постанові від 18 квітня 2024 року, у якій відзначено, що суд здійснює контроль за дотриманням Комісії вимог закону при проведенні кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді в разі оскарження рішення (дії чи бездіяльності) Комісії.

У вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду виокремлено, що судовий контроль щодо дискреційних повноважень Комісії надати оцінку кандидату на посаду судді на предмет його відповідності встановленим законом критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності згідно з положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України покликаний забезпечити, щоб ці повноваження були використані відповідно до мети, з якою вони були надані, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом (запобігаючи всім формам дискримінації), пропорційно (зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване прийняте Комісією рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання). Іншими словами, суд повинен забезпечити, щоб реалізація ВККС України дискреційних повноважень при проведенні кваліфікаційного оцінювання не була свавільною.

Підкреслено, що оскільки доброчесність є морально-етичною, а не правовою категорією, обставини, які свідчать про недоброчесність, оцінюються насамперед з морально-етичного погляду. Навіть зовні правомірні і законні дії кандидата можуть оцінюватися як такі, що не узгоджуються з поняттям доброчесності.

Зазначено, що повноваження членів Комісії оцінювати певні факти як такі, що узгоджуються чи ні з поняттям доброчесності, є виключними. Ніхто інший, окрім Комісії, не має повноважень оцінювати доброчесність кандидата на посаду судді.

З огляду на це члени Конкурсної комісії, оцінюючи певні обставини щодо позивача як кандидата, який брав участь у конкурсі на зайняття посади судді, визначалися щодо їх відповідності суспільним уявленням про доброчесність на власний розсуд. Інших засад щодо оцінки життєвих обставин позивача на відповідність критерію доброчесної поведінки, відмінних від власного розсуду членів Комісії як визначеного Законом України «Про судоустрій і статус суддів» органу, який проводить кваліфікаційне оцінювання кандидата на посаду судді, чинним законодавством не встановлено.

Водночас, ураховуючи викладений вище висновок щодо виключної компетенції Комісії щодо оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу, переоцінка судом зазначених фактів знаходиться поза межами судового контролю правомірності рішення ВККС України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2024 року у справі № 9901/110/19).

Враховуючи такі висновки Верховного Суду викладені щодо спірних правовідносин стосовно конкурсу на зайняття вакантних посад суддів, які за своєю природою є подібними до спірних правовідносин у цій справі, оскільки кандидат на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів, його заступника, дисциплінарного інспектора вважається таким, що відповідає критерію доброчесності, якщо він є незалежним, чесним, неупередженим, непідкупним, сумлінним, дотримується етичних правил, встановлених для судді, оспорюване у цій справі рішення Конкурсної комісії не вибуває з під судового контролю адміністративних судів, однак здійснюючи такий контроль за реалізацією дискреційних повноважень, суд, з`ясовуючи питання відповідності такого рішення критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, повинен перевірити, чи не є викладені у такому рішенні висновки щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів, чи не було допущено адміністративним органом при здійсненні ним дискреційних повноважень свавільного втручання у права і свободи особи, чи не була надана органові дискреція необмеженою, чи не вийшов він за межі дискреції.

З огляду на зазначене, суд не вдаючись до переоцінки фактів, які в оскаржуваному рішенні вказані як підстава для припинення участі в Конкурсі позивача у зв`язку з наявністю обґрунтованого сумніву у відповідності Кандидата критерію доброчесності і встановленим для судді етичним стандартам, перевіряє обґрунтованість висновку Комісії в зазначеному рішенні щодо таких фактів.

На підставі наявних у справі матеріалів, судом встановлено, що у справі, яка розглядається, відповідач, приймаючи спірне рішення дійшов висновку про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності Кандидата критерію доброчесності і встановленим для судді етичним стандартам, виходячи з таких фактів та обставин.

З жовтня 2022 року Кандидат проходив службу в Центрі інновацій та розвитку оборонних технологій. У червні 2024 року стосовно нього проводилось службове розслідування у зв`язку зі самовільним залишенням військової частини під час дії воєнного стану.

Відповідно до наказу начальника Центру інновацій та розвитку оборонних технологій (з основної діяльності) № 7/нод від 27.06.2024 «Про результати службового розслідування» було встановлено наступне: «Причинний зв`язок між діями молодшого сержанта ОСОБА_1 та подією є те, що він не прибув до місця проходження військової служби мотивуючи дані дії подачею рапорту до адміністративного відділу Центру в якому вказав причини та підстави для його звільнення. Подача рапорту не звільняє його від обов`язку з 'являтися на службу. З моменту подачі рапорту до моменту самовільного залишення місця служби не було жодних офіційних документів про його звільнення з військової служби. Причинами, що сприяли вчиненню правопорушення є намагання видати сімейні обставини за належну причину неприбуття до Центру молодшим сержантом ОСОБА_1 , особиста недисциплінованість та свідоме нехтування вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.»

У згаданому вище рапорті Кандидат просив Начальника відділу економічної та договірної роботи Центру інновацій та розвитку оборонних технологій про клопотання перед вищим командуванням щодо звільнення його у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з сімейними обставинами - необхідністю постійного догляду за близькою людиною.

Центр інновацій та розвитку оборонних технологій повідомив Конкурсну комісію про те, що Кандидат був звільнений із військової служби в запас іншою військовою частиною.

Також, Центр інновацій та розвитку оборонних технологій зазначив про приховування Кандидатом інформації про наявність у близької особи, яка потребувала догляду інших родичів першого та другого ступеня споріднення.

З матеріалів службового розслідування слідує, що Кандидат при заповненні документів по місцю військової служби вказав відомості про членів сім`ї виключно про своїх батька та мати. При цьому, щодо матері зазначив, що місце проживання невідоме.

Однак, у своїх письмових поясненнях, поданих до Конкурсної комісії, Кандидат неодноразово згадував свого брата, відомості про якого по місцю військової служби Кандидат не вказав. Окрім того, за даними Конкурсної комісії 19 серпня 2021 року дружина батька, оформила довіреність на Кандидата та його матір. Також у письмових поясненнях Кандидат повідомив, що його мати, про невідомість місця проживання якої Кандидат повідомив по місцю військової служби, представляла його інтереси на підставі довіреності під час укладання договору купівлі-продажу квартири від 04.10.2023.

З огляду на вищезазначене, Конкурсна комісія має обґрунтовані сумніви щодо можливого нехтування Кандидатом своїми обов`язками військової служби, а також достовірності та точності даних про його членів родини, наданих державним органам.

Також у своїй письмових поясненнях, наданих Конкурсній комісії під час конкурсу оголошеного рішенням Вищої ради правосуддя від 19.12.2023 №1334/0/15-23, Кандидат повідомляв, що згідно з даними на веб-сайту «Сервіс перевірки адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режим» (bdr.mvs.gov.ua) щодо нього винесено шістнадцять постанов за останні два роки. У цих письмових поясненнях Кандидат також зазначив, що шокований такою великою кількістю порушень та зобов`язується дотримуватись швидкісного режиму в майбутньому, щоб не ганьбити себе та Службу дисциплінарних інспекторів у випадку його призначення на посаду. Під час співбесіди 2 вересня 2024 р. він заявив, що визнає порушення як проблему, яку він повинен усунути, взявши на себе відповідальність і доклавши всіх можливих зусиль, щоб уникнути повторення таких незаконних дій.

У межах поточного конкурсу, Конкурсна комісія отримала офіційну інформацію про наявність у Кандидата трьох адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Ці факти повторних порушень були визнані Кандидатом під час співбесіди.

З огляду на викладене вище, у Конкурсної комісії виникли обґрунтовані сумніви щодо відповідності Кандидата показнику дотримання етичних норм та демонстрації бездоганної поведінки в особистому житті.

Щодо вказаних у спірному рішенні відомостей, позивач, зокрема, зазначив, що Конкурсною комісією проігноровано відсутність будь-якого судового рішення, акту індивідуально-правового характеру про притягнення позивача до юридичної відповідальності за самовільне залишення військової частини. За відсутності дисциплінарних стягнень та факту притягнення до дисциплінарної відповідальності, ОСОБА_1 не порушував обов`язки військової служби. Висновки Конкурсної комісії про наявність обґрунтованого сумніву в доброчесності позивача через «самовільне залишення військової служби» є безпідставними та протиправними. Комісією не мотивовано, як вказані адміністративні правопорушення впливають на доброчесність кандидата, зокрема, свідчать про порушення критеріїв «дотримання етичних правил, встановлених для судді, та демонстрації бездоганну поведінку в професійній діяльності та особистому житті», в чому саме полягає істотність невідповідності конкретного показника, яким чином вказані порушення можуть негативно вплинути як на репутацію кандидата, так і на авторитет служби в цілому.

Суд виходить з того, що перевірка кандидата на посаду керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника за критерієм доброчесності включає з`ясування та оцінку всіх аспектів життя і діяльності такого кандидата не лише професійного характеру, але й морально-етичного.

При цьому, Конкурсна комісія у межах процедури оцінювання кандидата на посаду керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора не здійснює повноважень антикорупційного чи правоохоронного органу, не вдається до перевірки висновків цих органів, однак надає їм оцінку в контексті здійснення своїх повноважень щодо перевірки відповідності кандидата вимогам і стандартам професійної етики та доброчесності в сукупності з іншою інформацією, яка доступною для комісії, та поясненнями кандидата на посаду керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора з приводу такої інформації.

Саме по собі призначення (ціль) конкурсу покладає на кандидата, який зацікавлений в отриманні посади керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора, обов`язок надати переконливі пояснення (за потреби й відповідні докази), які усувають сумнів у його доброчесності.

З огляду на вимогу доброчесності від особи, яка реалізує право на заняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора, очікується уважність стосовно розкриття даних під час участі у відповідному конкурсі, а також чітка, логічна та послідовна позиція.

Також, щодо відповідності Кандидата етичним стандартам для судді, суд зазначає, що керуючись Конституцією та законами України, Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, та іншими міжнародними актами, які регламентують статус, права, обов`язки, відповідальність судді і роль судової влади в суспільстві, ураховуючи статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з`їзд суддів України затвердив Кодекс суддівської етики від 22.02.2013, положення якого спрямовані на встановлення етичних стандартів, пов`язаних зі статусом судді.

За загальними правила Кодексу суддівської етики, судді зобов`язані демонструвати і пропагувати високі стандарти поведінки, у зв`язку з чим беруть на себе більш істотні обмеження, пов`язані з дотриманням етичних норм як у поведінці під час здійснення правосуддя, так і в позасудовій поведінці.

Суд вважає за необхідне звернути увагу й на Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23.

Вказані Принципи, як згадується у преамбулі до них, беручи до уваги, зокрема, те: що довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві; що заохочення та підтримка високих стандартів поведінки суддів є безпосереднім обов`язком судових органів кожної держави, мають на меті встановлення стандартів етичної поведінки суддів.

У передмові та розділі VI Коментарів Управління ООН з наркотиків та злочинності щодо Бангалорських принципів поведінки суддів (вересень 2007 року) виокремлюється, що ці Принципи є документом, який потенційно має величезну цінність не тільки для судових органів всіх країн, але й для широкої громадськості та всіх, хто прагне до забезпечення надійної основи для беззастережної доброчесності судочинства у всьому світі. Відзначається, що у цьому документі (Принципах) закріплені такі ключові цінності як незалежність, неупередженість, доброчесність і непідкупність, дотримання етичних норм, рівність, а також компетентність і старанність. До кожної з цих цінностей подається опис відповідних принципів і докладні положення щодо їх застосування.

У пунктах 4.2 та 4.7 Бангалорських принципів поведінки суддів визначено, що постійна увага з боку суспільства покладає на суддю обов`язок прийняти ряд обмежень, і, незважаючи на те, що пересічному громадянину ці обов`язки могли б здатися обтяжливими, суддя приймає їх добровільно та охоче. Поведінка судді має відповідати високому статусу його посади.

У Коментарях до Бангалорських принципів поведінки суддів (вересень 2007 року) вказано, що саме упевненість громадськості у незалежності судів, доброчесності їхніх суддів, неупередженості та дієвості процесів лежить в основі судової системи країни.

Особи, відібрані на судові посади, повинні бути доброчесними та мати належну підготовку або кваліфікацію у сфері права.

Суддя повинен бути готовим до того, що він стане об`єктом прискіпливої уваги і обговорення з боку суспільства, і тому він має прийняти ряд обмежень щодо своїх дій, які могли би здатися обтяжливими пересічному громадянину. Суддя має прийняти ці обмеження добровільно і охоче, навіть якщо його/її дії не викликали б осуду, якби їх вчинили інші громадяни чи представники інших професій. Це стосується як професійної, так і особистої поведінки судді. Законність поведінки судді, будучи досить важливим аспектом, не є єдиним мірилом правильності такої поведінки (пункти 13, 17 та 114 Коментарів).

Застосовуючи вищенаведені загальні висновки в контексті обставин справи, суд бере до уваги, що висновок про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності позивачки критерію доброчесності та професійної етики формувався внаслідок оцінювання наведених вище конкретних обставин.

Викладені у позовній заяві аргументи, наявні у справі докази, засвідчують, що позивач не заперечує обставини, оцінка яких Комісією лягла в основу оскарженого у цій справі рішення, але висловлює незгоду з самою оцінкою цих обставин Конкурсною комісією, вважаючи, що наведені Комісією мотиви є необґрунтованими і не можуть слугувати підставою для висновку про наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності та встановленим для судді етичним стандартам.

Щодо доводів позивача про те, що Конкурсною комісією проігноровано відсутність будь-якого судового рішення, акту індивідуально-правового характеру про притягнення позивача до юридичної відповідальності за самовільне залишення військової частини, суд визнає вказане твердження є помилковим, оскільки текст оскаржуваного рішення не містить тверджень про фактичне підтвердження дій позивача щодо самовільного залишення військової частини та врахування такого висновку як підстави для ухвалення оскаржуваного рішення. У рішенні Комісії зазначено про обґрунтовані сумніви щодо можливого нехтування Кандидатом своїми обов`язками військової служби, а також достовірності та точності даних про його членів родини, наданих державним органам, які виникли у відповідача на підставі відомостей наданих Центром інновацій та розвитку оборонних технологій, де позивач проходив службу.

Щодо виявленої у межах поточного конкурсу, інформації про наявність у Кандидата трьох адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суд враховує, що ці факти повторних порушень були визнані Кандидатом під час співбесіди.

Позивачем також не спростовано вчинення адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Оцінюючи доводи позивача, суд вважає, що викладені в оскаржуваному рішенні Конкурсної комісії висновки щодо обставин у справі не є довільними чи нераціональними, підтверджені доказами і не є помилковими щодо фактів. Досліджуючи ці обставини у сукупності, Конкурсна комісія дійшла висновку про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності позивача критерію доброчесності та професійної етики. Такий висновок не видається свавільним чи необґрунтованим і не виходить за межі виключної дискреції Конкурсної комісії оцінювати кандидатів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання протиправним і скасування рішення Конкурсної комісії для проведення конкурсу на зайняття посади керівника служби дисциплінарних інспекторів та його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя «Про припинення участі в конкурсі ОСОБА_1 » від 13.11.2024.

Інші доводи, які наведені позивачем у позовній заяві, зокрема щодо відсутності у в рішенні Вищої ради правосуддя від 07.12.2023 № 1235/0/15-23 мотивації відповідності іноземних членів комісії: Джона Ерліка, Павола Жілінчика, Реда Мольєни, критеріям, визначеним ч. 5 ст. 29-4 Закону України «Про вищу раду правосуддя», а саме: бездоганної ділової репутації, високих професійних та моральних якостей, суспільного авторитету та доброчесності, а також щодо того, що Порядок та Регламент не є нормативно-правовими актами, не були оприлюднені в передбачений законом спосіб, не пройшли процедуру державної реєстрації, а тому не можуть застосовуватись для регулювання спірних правовідносин, суд не приймає як обґрунтовані, так як позивачем не надано до справи доказів щодо оскарження вказаних рішень Вищої ради правосуддя, Конкурсної комісії, визнання їх протиправним та/або не чинним.

Разом з цим, суд не може у межах цієї справи перевірити правомірність прийняття рішення Вищої ради правосуддя від 07.12.2023 № 1235/0/15-23, Порядку та Регламенту, оскільки це не є предметом спору у цій справі.

Відтак, оскаржуване рішення відповідача є таким, що прийняте у межах повноважень, відповідно до закону та відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, тому підстави для його скасування відсутні.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення адміністративного позову.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року в адміністративній справі №280/95/25 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року в адміністративній справі №280/95/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко