Справа № 520/9918/25
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

01 вересня 2025 р. справа № 520/9918/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви):

1. визнати противоправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 20.12.2024 № 66 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

2. визнати противоправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 24.03.2025 № 66 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

3. визнати противоправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 07.04.2025 № 66 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

4. зобов`язати Пенсійний фонд України в Харківській області, отримані з архівного відділу Адміністрації міського округа м. Красний Луч Луганської області (з тимчасово окупованій території Російською Федерацією) - довідки (витяги з Наказів) про прийняття та звільнення ОСОБА_2 з підприємства "Краснолуцький міськмолзавод" та архівну довідку про реорганізацію підприємства - взяти до уваги при призначенні пенсії за віком;

5. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1983 на ім`я ОСОБА_1 , з 29.05.1984 по 26.01.1998 на підприємстві "Краснолуцький міськмолзавод";

6. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІУ;

7. стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області кошти у сумі 6424 грн. 80 коп. за проведення експертизи, а також з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за оплату судового збору кошти у сумі 1211 грн. 20 коп. на користь ОСОБА_1 на поточний рахунок № НОМЕР_2 , рахунок установи уповноваженого банку № НОМЕР_3 в ПриватБанку, код 305299, код згідно з .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваними рішеннями відповідачів позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки спірні періоди роботи підлягають зарахуванню до загального страхового стажу позивача згідно записів трудової книжки позивача. Позивач вважає, що основним документом, який підтверджує страховий стаж, є трудова книжка, відповідальність за ведення якої несе роботодавець, а тому відповідачі неправомірно не зарахували спірні періоди роботи та відмовили у призначення пенсії за віком. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.06.2025 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження без виклику учасників справи.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, у задоволенні позову просив відмовити. При цьому, зазначив, що в результаті розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком від 16.12.2024 головним управлінням встановлено, що до страхового стажу позивача не можливо зарахувати період роботи з 29.05.1984 по 26.01.1998 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1983 на підприємстві "Краснолуцький міськмолзавод", оскільки на записі про звільнення не читається печатка та відсутня інформація про реорганізацію підприємства. Крім того, зазначив, що особисте звернення позивача про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації відсутнє. Таким чином, відповідач вважає, що ним правомірно прийнято оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж.

Від відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, відзивів на позов у встановлений судом строк до канцелярії суду не надходило, причин поважності їх неподання відповідачами не повідомлено. Адміністративний позов та ухвалу суду від 04.06.2025 направлено на адресу відповідачів у відповідності до норм діючого законодавства, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (далі - позивача, заявник, ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, що підтверджується паспортом громадянина України.

Рішенням Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 22.10.2009 по справі №2о-196/09, яке набрало законної сили 02.11.2009, встановлено факт, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 є однією тією ж фізичною особою, а саме:ґз ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

16.12.2024 позивач (у віці 60 років) звернулась до відділу обслуговування громадян №11 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до принципу екстериторіальності, заява позивача про призначення пенсії за віком розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 20.12.2024 №66 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 29.05.1984 по 26.01.1998 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1983 на підприємстві "Краснолуцький міськмолзавод" у цей період, а саме 13 років 7 місяців 27 днів, оскільки на записі про звільнення не читається печатка та відсутня інформація про реорганізацію підприємства.

02.01.2025 позивач звернулась з заявою до Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" для проведення експертного дослідження трудової книжки з метою встановлення змісту невидимого (знебарвленого) тексту відтиску печатки на аркуші № 4 від 26.01.1998 трудової книжки на ім`я позивача.

Згідно висновку експерта № 18 від 05.03.2025 встановлено, що у трудовій книжці НОМЕР_1 на ім`я позивача, досліджуваний відтиск круглої печатки, нанесений на сторінці 4 у рядках графи " Сведения о приеме на работу, о переводах на другую работу и об увольнении" має текст наступного змісту: "*УКРАИНА* Луганская область город Красный Луч *Закрытое акционерное общество* Код 004447254 Краснолучский ГОРМОЛЗАВОД".

17.03.2025 позивач повторно звернулась до відділу обслуговування громадян № 11 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у м. Харкові із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до принципу екстериторіальності, заява позивача про призначення пенсії за віком розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 24.03.2025 № 66 позивачу знову відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 29.05.1984 по 26.01.1998 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1983, оскільки відсутня довідка про реорганізацію підприємства.

У зв`язку з чим, як зазначає позивач, вона звернулась до сина ОСОБА_6 , який проживає на тимчасово окупованій території у м. Луганськ, з метою отримання з архівного відділу, який знаходиться у м. Красний Луч Луганської області, копій наказів про приймання на роботу та звільнення позивача з Краснолуцького міського молокозаводу, та довідку про дату реорганізації даного підприємства.

Згідно отриманих архівних виписок від 10.02.2025, наданих архівом з тимчасово окупованої території м. Красний Луч Луганської області, позивач 29.05.1984 прийнята на роботу до Краснолуцького міськмолзаводу та звільнена 26.01.1998. В 1995 році Краснолуцький міськмолзавод перейменовано на дочірнє акціонерне товариство "Луганськмолпром" та на підставі наказу від 20.09.1996 № 117 Дочірнє підприємство перейменовано у Закрите акціонерне товариство "Краснолуцький міськмолзавод".

31.03.2025 позивач втретє звернулась до відділу обслуговування громадян № 11 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області м. Харкова із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до принципу екстериторіальності, заява позивача про призначення пенсії за віком розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 07.04.2025 № 66 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 29.05.1984 по 26.01.1998 на Краснолуцькому міськмолзаводі згідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1983 (13 р. 7 міс. 27 днів), не взявши до уваги висновок експерта щодо трудової книжки позивача, посилаючись на відсутність довідки про період роботи на підприємстві та про реорганізацію підприємства, не визнавши надані позивачем архівні виписки з архіву розташованому у м. Красний Луч Луганської області, яка визнана тимчасово окупованою територію.

Вважаючи протиправними вказані рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

За змістом частини першої ст. 1 Закону № 1058-IV термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз. 1 ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

За приписами статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі-Закон № 1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 17 Порядку № 637 унормовано, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. В такому ж порядку показаннями свідків підтверджується час роботи громадян із числа національних меншин, примусово виселених з місць постійного проживання в 30-40 роки, а також час роботи в колгоспі до 1965 року у випадках, коли неможливо одержати документи про наявний стаж роботи, незалежно від причин відсутності необхідних документів.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі по тексту - Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пункті 2.6 пункту 2 Інструкції № 58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Водночас, у період часу до затвердження Інструкції №58 діяв порядок ведення трудових книжок, затверджений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 року №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція №162), пункти 2.2 та 2.3 якої містять наступні положення (мовою оригіналу): "Заполнение трудовой книжки впервые производится администрацией предприятия в присутствии работника не позднее недельного срока со дня приема на работу. В трудовую книжку вносятся: сведения о работнике: фамилия, имя, отчество, дата рождения, образование, профессия, специальность; сведения о работе: прием на работу, перевод на другую постоянную работу, увольнение... Записи производятся аккуратно, перьевой или шариковой ручкой, чернилами черного, синего или фиолетового цвета."

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 р. у справі №677/277/17.

Суд зауважує на тому, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Разом з цим, суд зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточність записів не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За даними трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 18.06.1983, зокрема, у період з 29.05.1984 по 26.01.1998 позивач працювала на різних посадах на Краснолуцькому міськмолзаводі.

Зазначені записи у трудовій книжці є чіткими, зрозумілими, скріплені печатками та підписами відповідальних осіб.

Вказані документи скріплені печатками та надавались позивачем із заявою про призначення дострокової пенсії за віком.

До того ж, згідно висновку експерта № 18 від 05.03.2025 встановлено, що у трудовій книжці НОМЕР_1 на ім`я позивача, досліджуваний відтиск круглої печатки, нанесений на сторінці 4 у рядках графи "Сведения о приеме на работу, о переводах на другую работу и об увольнении" має текст наступного змісту: "*УКРАИНА* Луганская область город Красный Луч *Закрытое акционерное общество* Код 004447254 Краснолучский ГОРМОЛЗАВОД".

Вказаний висновок експерта надавався пенсійному органу разом з заявою про призначення пенсії, проте, врахований не був.

Таким чином, посилання пенсійного органу на те, що прізвище на записі про звільнення не читається печатка, як на підставу для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, є необґрунтованим та безпідставним.

Суд зазначає, що до матеріалів справи відповідачами не надано доказів того, що спірні записи в трудовій книжці позивача є сфальсифікованими або мають підробний характер, а отже, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для неврахування вказаних періодів роботи, відображених в трудовій книжці позивача.

Водночас, відповідачі не висловили жодних зауважень ані щодо реальності спірних періодів роботи позивача, ані щодо наявності правових підстав для виключення цих періодів трудової діяльності із загальної тривалості страхового стажу.

Враховуючи вищевикладене, спірні періоди роботи позивача згідно її трудової книжки підлягають врахуванню до страхового стажу позивача.

Стосовно відсутності інформації про реорганізацію підприємства, суд зазначає наступне.

У спірних правовідносинах, разом з поданою заявою про призначення пенсії позивачем пенсійному органу надавались архівні виписки від 10.02.2025, надані архівом з тимчасово окупованої території м. Красний Луч Луганської області.

Відповідно до вказаних архівний виписок, позивач 29.05.1984 прийнята на роботу до Краснолуцького міськмолзаводу та звільнена 26.01.1998. В 1995 році Краснолуцький міськмолзавод перейменовано на дочірнє акціонерне товариство "Луганськмолпром" та на підставі наказу від 20.09.1996 № 117 Дочірнє підприємство перейменовано у Закрите акціонерне товариство "Краснолуцький міськмолзавод".

Вказані архівні виписки завірені Адміністрацією міського округу муніципального утворення міського округу міста Красний Луч Луганської Народної Республіки та містять відмітку непідконтрольних територій.

Суд зазначає, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України", територія Ровеньківського району Луганської області, до складу якого входить м. Красний Луч, де знаходиться вказане підприємство, входить до переліку населених пунктів, де проводилась антитерористична операція, та відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, є тимчасово окупованою територією з 07.04.2014.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі частини першої статті 17 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно із статтею 18 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться території проведення антитерористичної операції (на тимчасово окупованій території), як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, наявні у нього та необхідні для перерахунку пенсії.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 17.07.2019 по справі №302/757/17-а.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Окрім того, суд зазначає, що частиною 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

До того ж і відповідно абзацу 3 п.1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1; далі за текстом - Порядок №22-1), у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Проте, у ході розгляду даної справи пенсійний орган не подав жодних доказів та не навів жодних аргументів на підтвердження правомірності дій з приводу нереалізації управлінської функції у порядку наведених норм.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності спірних періодів, у зв`язку з відсутністю уточнених даних.

До того ж. у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває до цього часу, що унеможливлює з об`єктивних підстав надіслати до компетентного органу російської федерації відповідний запит та отримати підтвердження припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації.

Однак, на думку суду, вказана обставина не може позбавити особу права на пенсійне забезпечення, тим більше з урахуванням того факту, що таке право було раніше підтверджено пенсійним органом шляхом призначення позивачу пенсії і вказана особа станом на даний час проживає на території України та має зареєстроване місце проживання.

З огляду на викладене, слід зазначити, що право на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи й отримання атестату про припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації.

Така позиція узгоджується із висновками Верховному Суду, викладеними в постанові від 22.09.2021 у справі №308/3864/17, відповідно до яких відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, не забезпечив реалізацію управлінської функції із дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, суд приходить до висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень пенсійного органу.

Стосовно вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Частина 2 статті 5 КАС України передбачає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Окрім цього, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. У відповідності до пункту 1 абзацу 1 частини 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, всупереч нормам чинного законодавства пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 29.05.1984 по 26.01.1998, відображені у трудовій книжці позивача.

При цьому, останнім пенсійним органом, яким відмовлено у призначенні пенсії та не враховано до страхового стажу період роботи з 29.05.1984 по 26.01.1998 є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Таким чином, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд враховує, що пенсійним органом вже неодноразово було відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком фактично за однотипними підставами, а тому з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи з 29.05.1984 по 26.01.1998 на підприємстві "Краснолуцький міськмолзавод" згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1983, з урахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

Щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області кошти у сумі 6424 грн. 80 коп. за проведення експертизи, суд зазначає наступне.

За приписами частини третьої статті 134 КАС України: до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Пункт третій вказаної статті містить визначення пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Зокрема, відповідно до ст. 68 КАС України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання. Експерт зобов`язаний з`явитися до суду за викликом суду та роз`яснити свій висновок і відповісти на питання суду та учасників справи. За відсутності заперечень учасників справи експерт може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Призначений судом експерт може відмовитися від надання висновку, якщо наданих на його запит матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків. Заява про відмову повинна бути вмотивованою.

Тобто, у даному випадку, питання залучення експерта та проведення експертиз вирішується саме судом за ухвалою суду; оплата виконаної роботи не входить до предмета витрат.

Суд зазначає, що витрати позивача у сумі 6424 грн. 80 коп. за проведення експертизи не входять до витрат, які слід компенсувати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, оскільки у даному випадку суд не призначав проведення експертизи та не залучав до участі у справі за відповідною ухвалою експерта.

Отже, відсутні підстави для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області кошти у сумі 6424 грн. 80 коп. за проведення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до положень статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 241-247, 250, 255, 257-262, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати противоправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 20.12.2024 № 66 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати противоправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 24.03.2025 № 66 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати противоправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 07.04.2025 № 66 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи з 29.05.1984 по 26.01.1998 на підприємстві "Краснолуцький міськмолзавод" згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1983, з урахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 01.09.2025, враховуючи час перебування судді у відпустці, а також з урахуванням наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко