Справа № 552/5614/25
Суддя: Яковенко Н. Л.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/5614/25
Провадження 2-а/552/101/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.09.2025 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Резніченко О.С.,

розглянувши в м. Полтаві в приміщенні суду адміністративну справу № 552/5614/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 07.07.2025 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позовна заява обґрунтована тим, що 24 червня 2025 року позивачу стало відомо про наявність постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, у зв`язку з неявкою до РТЦК за повісткою, згідно якої на позивача накладено штраф у сумі 17000 грн. за порушення правил перебування на військовому обліку.

Вважає постанову №1838 від 25.04.2025 незаконною, вказує, що він не був належним чином повідомлений про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 , повістки не отримував, про необхідність отримати повістку ТЦК у відділенні «Укрпошти» повідомлений не був, ніяких повідомлень ні у формі смс, ні у паперовому вигляді від працівників «Укрпошти» не отримував, а тому підстав вважати, що він свідомо допустив противну бездіяльність або шкідливість наслідків такої бездіяльності (чи мав би їх передбачити) підстав немає.

Зазначає, що 15.04.2025 відвідував ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою звернення із заявою до уповноваженої Комісії про надання йому відстрочки і згідно Довідки від 30.04.2025 йому була надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки він є усиновлювачем, на утриманні якого перебуває дитина, яка до моменту усиновлення була дитиною, позбавленою батьківського піклування, віком до 18 років. Тобто, підстав для ухиляння від отримання повістки ТЦК чи явки до ТЦК та СП у нього не було, бо він був обізнаний у праві на відстрочку.

Позивач просив поновити йому строк на оскарження постанови т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 1838 від 25.04.2025 за справою про адміністративне правопорушення про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП., визнати протиправною та скасувати вказану постанову, та стягнути понесені судові витрати в розмірі 5484,48 грн.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 07.07.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі, яку вирішено розглядати в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Відповідачем відзив на позовну заяву не подано.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що постановою Т.В.О. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 від 25 квітня 2025 року за № 1838 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.

Відповідно до вказаної постанови 15.04.2025 ОСОБА_1 , був доставлений представниками Національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході перевірки документів встановлено, що в період з 21.03.2025 по 31.03.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 повинен був отримати повістку у відділені УКР пошти, відповідно до якої йому належало з?явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) 31.03.2025 о 09 год 00 хв. для звірки облікових даних та з питань проходження ВЛК. Станом на 15.04.2025 військовозобов?язаний ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з?явився, про причини неприбуття не повідомив чим порушив правила перебування військовозобов?язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників військовозобов?язаних та резервістів затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ч. 1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 15.04.2025 ОСОБА_1 , прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив, про причини неявки, які не є поважними відповідно до чинного законодавства.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На території України особливий період розпочався 17.03.2014 відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію».

Аналізуючи поняття «особливий період», визначене в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законі України «Про оборону України» особливий період охоплює період мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз. 3 ст. 4 «Про оборону України» з моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

На разі в Україні, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, введено правовий режим воєнного стану, який є результатом фактичного початку воєнних дій, та який продовжено.

Стаття 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначає, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Матеріали, подані до суду, не містять доказів про те, що позивач був належним чином повідомлений про місце, час та дату явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Позивач отримував неодноразово відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що підтверджується відповідними довідками, поданими до суду. Враховуючи це, можна зробити висновок, що у позивача були відсутні будь-які підстави для ігнорування повісток у разі їх належного вручення.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 07.07.2025 від ІНФОРМАЦІЯ_4 витребувано копії матеріалів адміністративної справи, за результатами якої було складено постанову №1838 від 25.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Витребувані матеріали до суду не надходили.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Але відповідачем не спростовано доводів позивача та не надано суду доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, доказів того, що він вчинив адміністративне правопорушення .

Статтею 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідачами не доведено беззаперечними доказами ту обставину, що ОСОБА_1 31.03.2025 не з?явився до ТЦК та СП для звірки облікових даних, чим порушив правила перебування військовозобовязаних на військовому обліку, а відповідно, не доведено наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбачено ч. 3 ст. 210 КУпАП.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови №1838 від 25 квітня 2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку на оскарження постанови №1838 від 25 квітня 2025 року, суд бере до уваги, що в тексті такої постанови відсутній підпис позивача про одержання її копії, а також відсутні докази направлення та отримання такої постанови позивачем.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки судом встановлено, що позивач строк на оскарження постанови №1838 від 25 квітня 2025 року пропустив з поважних причин, наявні підстави для поновлення пропущеного позивачем процесуального строку.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить із такого.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 484,48 грн.

Відповідно до п.10 ч.3 ст.2 КАС України, однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства визначено принцип відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування позивачем надано: ордер від 02.07.2025, рахунок фактура №1 від 26.06.2025, акт виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги від 26.06.2025, копію квитанції за надання правничої допомоги від 04.07.2025.

Тому суд, на підставі поданих позивачем доказів та враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 5000 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є обґрунтованими та пропорційними до предмету спору, співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг.

Керуючись ст.ст. 246, 250, 286 КАС України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити строк на оскарження постанови т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 1838 від 25.04.2025 за справою про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Скасувати постанову №1838 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 25.04.2025, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5484,48 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

-відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ЄРДПОУ НОМЕР_2

Повне судове рішення складено 01.09.2025.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко