Справа № 420/10535/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

01 вересня 2025 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІ-ДЕКОР» про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 11.06.2024 по даній справі,
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати неправомірне рішення комісії ГУ ДПС в Одеській області з питань реєстрації податкових накладних №12666814/40971801 від 25.03.2025 р. про відмову в реєстрації податкової накладної №3 від 06.06.2024 року; зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну №3 від 06.06.2024 р. в ЄРПН датою її фактичного подання.
Рішенням ООАС від 11.06.2024, яке набрало законної сили 21.08.2025, адміністративний позов задоволено.

25.08.2025 до суду від ТОВ «ВІ-ДЕКОР» надійшла заява в порядку ст. 382 КАС України, в якій позивач просить суд зобов`язати Державну податкову службу України надати у найкоротший строк до суду звіт про виконання судового рішення по справі у частині реєстрації податкових накладних.

В обґрунтування заяви зазначено, що судове рішення набрало законної сили 21.08.2025 після повернення судом апеляційної інстанції Відповідачу апеляційної скарги. Відповідно до п. 19 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою КМУ від 29.12.10 р. № 1246, ПН/РК, реєстрацію яких зупинено, реєструють у день набрання рішенням суду про реєстрацію ПН/РК законної сили. Незважаючи на те, що зазначене рішення згідно вимог законодавства підлягає негайному виконанню у день набрання ним законної сили, рішення суду не було виконане.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладеної норми вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення Ліпісвіцька проти України №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Бурдов проти Росії від 07.05.2002, Ромашов проти України від 27.07.2004, Шаренок проти України від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України Про виконавче провадження. Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач буде створювати перешкоди для його (рішення) виконання і позивачем не надано жодних доказів на спростування зазначеної обставини.

При цьому суд враховує, що рішення суду набрало законної сили лише 21.08.2025, тоді як позивач звернувся із заявою про встановлення судового контролю вже 25.08.2025.

Таким чином, з урахуванням того, що з моменту набрання рішенням суду законної сили минуло лише декілька днів, а позивач не навів жодних доводів чи доказів про фактичні дії або бездіяльність ДПС України, які свідчать про умисне ухилення від його виконання, суд дійшов висновку, що звернення із заявою про встановлення судового контролю на даному етапі є передчасним та таким, що здійснене з надмірною поспішністю, без надання державному органу розумного строку для виконання обов`язкових приписів судового рішення.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 382 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІ-ДЕКОР» про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 11.06.2024 по даній справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя І.В. Завальнюк