Справа № 580/5877/25
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року справа № 580/5877/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії з питань розгляду надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Комісії з питань розгляду надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 при ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом № 19 від 09 травня 2025 року про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 травня 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу п`ятого частини першої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що обґрунтування рішення комісії про відмову у наданні відстрочки є хибним, формальним та не відповідає вимогам Порядку № 560, а також принципам верховенства права та належного адміністрування, оскільки позивач до заяви про надання відстрочки додав необхідні документи, які підтверджують його право на неї.

Ухвалою від 01 липня 2025 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відзиви на позов від відповідачів до суду не надходили.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що 06.05.2025 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

До заяви додав копії: паспорта та РНОКПП, свідоцтва про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 , рішення суду від 18.09.2023 у справі № 694/795/23, довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.02.2025 про надання відстрочки, Акту депутата Звенигородської міської ради про самостійне утримання та виховання батьком дітей від 06.05.2025, військового квитка.

Повідомленням № 2642 від 23.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомив про прийняте ІНФОРМАЦІЯ_8 з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період (протокол від 09 травня 2025 року № 19) про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Причиною відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації спричинене не поданням з заявою обов`язкових документів, передбачених згідно додатку 5 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період від 16.05.2024 № 560, а саме: відсутнє рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини (дітей) або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Рішення Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 3543-XII мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно ч. 5 ст. 22 Закону № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 № 560 (далі Порядок № 560).

Відповідно до пп. 57-58 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Згідно п. 60 Порядку № 560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Аналіз зазначеної норми вказує, що чоловік, який самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду, не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлений Додатком 5 до Порядку № 560, зокрема для п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII:

- свідоцтво про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про смерть одного з батьків або рішення суду про оголошення одного із батьків померлим, або рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім, або витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України).

Таким чином, Порядок № 560 (у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначає серед переліку документів, які подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п.4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, зокрема, рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Суд встановив, що відмова відповідача мотивована саме відсутністю рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Суд встановив, що позивач додав до заяви про надання відстрочки копії: паспорта та РНОКПП, свідоцтва про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 , рішення суду від 18.09.2023 у справі № 694/795/23, довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.02.2025 про надання відстрочки, Акту депутата Звенигородської міської ради про самостійне утримання та виховання батьком дітей від 06.05.2025, військового квитка.

Суд встановив, що Звенигородський районний суд Черкаської області рішенням від 18.09.2023 у справі № 694/795/23 визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.03.2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Суд врахував, що матеріали справи не містять доказів подання позивачем до заяви про надання відстрочки рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини, що свідчить про неподання позивачем повного переліку документів, встановленого Додатком № 5 Порядку № 560 для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII.

Суд врахував, що п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII містить загальні підстави для надання відстрочки, натомість перелік документів необхідних для її надання встановлює виключно Порядок № 560, який не суперечить вищевказаній нормі Закону, натомість конкретизує перелік необхідних документів для надання відстрочки.

Суд зазначає, що рішення Звенигородського районного суду Черкаської області рішенням від 18.09.2023 у справі № 694/795/23 не є достатньою підставою для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, оскільки містить виключно визначення місця проживання малолітньої дитини та визначає розмір аліментів на утримання дітей від матері, однак суд в межах цієї справи не встановлював факту самостійного виховання малолітньої дитини позивачем.

Суд зазначає, що доведення факту одноосібного утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт одноосібного утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини.

Суд відхиляє покликання позивача на Акт депутата Звенигородської міської ради, оскільки вказаний документ не може підтверджувати обставини, які мають бути підтвердженими відповідним рішенням суду, відтак не є належним доказом у спірних правовідносинах.

Покликання позивача на висновки Верховного Суду у ряді постанов 2021-2023 років суд відхиляє, як необґрунтоване, оскільки у справі, що розглядається нормативне регулювання суттєво змінилось із часу виникнення правовідносин, що були предметом перегляду Верховним Судом, що робить їх висновки не релевантними до спірних правовідносин.

За вказаних обставин, з урахуванням надання позивачем неповного переліку документів, визначеного Порядком № 560, суд доходить висновку, що відмова відповідача у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу є обґрунтованою.

Суд також враховує інші аргументи позивача, зазначені у позові справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 );

2) відповідач-1 Комісія з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 );

3) відповідач-2 ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 01.09.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК