Справа № 380/22264/23
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2025-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

29 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 380/22264/23

адміністративне провадження № К/990/34024/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Кравчука В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Чортківська міська рада Тернопільської області

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року (суддя Потабенко В.А.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2025 року (колегія у складів суддів Затолочного В.С., Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.)

у справі № 380/22264/23

за позовом Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу

до Чортківська міська рада Тернопільської області, Виконавчого комітету Чортківської міської ради Тернопільської області

про визнання протиправним і скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Чортківської міської ради Тернопільської області (далі - Чортківська міська рада, відповідач, скаржник) та виконавчого комітету Чортківської міської ради Тернопільської області (далі - відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним і скасувати рішення Чортківської міської ради від 14.02.2023 № 1294 «Про відмову в наданні дозволу Представництву Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу на розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж історико-культурного призначення (території Єврейського кладовища) в межах вул. Пігути, 31Б - вул. Незалежності, 24А в м. Чорткові Тернопільської області та встановити обмеження у використанні земель, а саме: заборону на зміну цільового призначення земельної ділянки і ландшафту меж території Єврейського кладовища як території історико-культурного призначення, що знаходиться по вул. Пігути, 31Б - Незалежності 24А в м. Чорткові Тернопільської області, відмінну від земель історико-культурного призначення, орієнтовною площею 1,27 га, відповідно до Плану земельної ділянки від ТзОВ «Геодезично-будівельний стандарт» від 19.11.2019;

- зобов`язати виконавчий комітет Чортківської міської ради вчинити дії відповідно до повноважень, наданих Законом України «Про охорону культурної спадщини» щодо території Єврейського кладовища як території історико-культурного призначення, що знаходиться по вул. Пігути 31Б - Незалежності 24А в м. Чорткові Тернопільської області орієнтовною площею 1,27 га, а саме: виконання функції замовника і укладення з цією метою контракту на виготовлення науково-проектної документації, на виявлення і дослідження меж земельної ділянки цього Єврейського кладовища відповідно до наказу МК України №158 від 11.03.2013 «Про затвердження Порядку обліку об`єктів культурної спадщини», ДСТУ Б.Б.2.2-10 2016 «Склад та зміст науково-проектної документації щодо визначення меж і режимів використання зон охорони пам`яток архітектури та містобудування;

- визнати протиправною бездіяльність Чортківської міської ради та її виконавчого комітету щодо незабезпечення проведення робіт зі встановлення та зміни цільового призначення земельної ділянки території Єврейського кладовища як території історико-культурного призначення, що знаходиться по вул. Пігути 31Б - Незалежності 24А в м. Чорткові Тернопільської області;

- зобов`язати виконавчий комітет Чортківської міської ради вчинити дії відповідно до повноважень, наданих Законом України «Про охорону культурної спадщини» щодо території Єврейського кладовища як території історико-культурного призначення, що знаходиться по вул. Пігути 31Б - Незалежності 24А в м. Чорткові Тернопільської області орієнтовною площею 1,27 га відповідно до Плану земельної ділянки ТзОВ «Геодезично-будівельний стандарт» від 19.11.2019, а саме: виконати функції замовника і укладення з цією метою контракту на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки цього Єврейського кладовища і вжити відповідно до вимог чинного законодавства України заходів щодо розроблення проекту відведення земельної ділянки території цього Єврейського кладовища з метою віднесення визначеної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.04.2025, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2025, позов задоволений.

12.08.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Чортківської міської ради, в якій відповідач з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення приписів процесуального права просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2025, а натомість прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Підставами касаційного оскарження судових рішень відповідач визначив:

- п. ч. 4 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), мотивуючи це тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми ст. 53 Земельного кодексу України, ст.ст. 5, 17, 19 Закону України «Про охорону культурної спадщини», п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 27.10.2020 у справі №640/16224/19, від 14.05.2019 у справі №826/8907/17, від 10.03.2020 у справі №520/10615/18;

- п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України, мотивуючи це відсутністю висновку Верховного Суду з питання застосування норм ст. 53 Земельного кодексу України у спорах про віднесення земельної ділянки до історико-культурного призначення без внесення об`єкта до Державного реєстру нерухомих пам`яток та без затвердження меж у встановленому порядку;

- п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України (з урахуванням п. 1 і 4 ч. 2 ст. 353 цього Кодексу).

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Статтею 328 КАС України передбачено право на касаційне оскарження.

Частиною 1 ст. 328 КАС України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

За правилами норм п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) можуть бути оскарженні в касаційному порядку виключно у наступних випадках:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Водночас ч. 4 ст. 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Отже, зміст наведених положень процесуального закону свідчить про те, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 328 КАС України, в касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт ч. 4 ст. 328 зазначеного Кодексу як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Водночас ч. 3 ст. 334 КАС України визначає, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Згідно з приписами ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Наведені положення процесуального закону дають підстави вважати, що суд касаційної інстанції може відкрити касаційне провадження виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, зазначених скаржником у касаційній скарзі. При цьому мотиви особи, що подає касаційну скаргу, щодо незгоди з судовим рішенням мають бути викладені з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України скаржнику слід чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанції було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. При цьому недостатньо самого лише зазначення у касаційній скарзі норми права, щодо правильного застосування якої є висновок Верховного Суду, безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга. Обов`язковою умовою є те, що ця норма матеріального права повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

При визначенні подібності правовідносин необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.

Водночас обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Обов`язковими ж умовами при оскарженні судових рішень на підставі п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У той же час посилання у касаційній скарзі на порушення судом першої та (або) апеляційної інстанції норм процесуального права, як умови для скасування судових рішень, можуть бути визнані прийнятними при касаційному оскарженні судових рішень за п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України у разі обгрунтованості заявлених у такій скарзі підстав касаційного оскарження, визначених відповідними пунктами ч. 2 та 3 ст. 353 цього Кодексу.

Перевіркою поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що скаржник не навів обов`язкових умов у їх сукупності, передбачених для оскарження судових рішень в касаційному порядку за жодним із заявлених ним пунктів ч. 4 ст. 328 КАС України.

Так, посилаючись на п. 1 зазначених частини і статті Кодексу, відповідач не навів переконливих аргументів, у чому саме полягало неправильне застосування судами тих чи інших норм права, натомість виклав фактичні обставини, процитував положення законодавства із вказівкою на окремі постанови Верховного Суду (без доведення при цьому як такої подібності правовідносин).

Стосовно покликання на відсутність висновку касаційного суду щодо питання застосування положень ст. 53 Земельного кодексу України, то така не умотивована в розумінні приписів п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України. А саме відповідач не аргументував, у чому полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні норм права, якими врегульовані спірні правовідносини та питання щодо застосування яких ставилося перед судами в межах підстав позову (відзиву), а також, як, його на думку, такі відповідні норми права повинні були застосовуватись.

Більш того у своїй постанові від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16 Верховний Суд аналізуючи у сукупності норми ст. 53, 54 Земельного кодексу України, ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" вже сформував правову позицію щодо умов належності земельної ділянки до даної категорії, а саме: «…земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури. Неприйняття міською радою рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки та приведення його у відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки за законом такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури, а не рішенням органу місцевого самоврядування.».

Що ж до посилань на порушення судом першої та (або) апеляційної інстанції норм процесуального права як умови для скасування судових рішень, то такі можуть бути визнані прийнятними при касаційному оскарженні судових рішень за п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України у разі обгрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, визначених відповідними пунктами частини другої та третьої статті 353 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведених приписів п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України дає підстави для висновку, що недослідження судами зібраних у справі доказів може бути враховано лише за умови обгрунтування заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених саме пунктами 1, 2, 3 ч. 4 ст. 328 КА України.

Відповідно ж до п. 4 ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

У силу норм ч. 1 ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Вказаним положенням установлено пряму заборону при розгляді та вирішенні адміністративної справи для суду брати до уваги докази з порушенням законної процедури їх одержання (нелегітимні докази, включаючи сфальсифіковані) як під час розгляду клопотання про долучення доказу до справи, так і в межах судового розгляду.

Слід зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судом порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено доказ, який скаржник вважає недопустимим, обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, тобто такими, що одержані з порушенням законної процедури.

Однак, всупереч викладеному, касаційна скарга не містить необхідних обґрунтувань у зазначеному контексті.

У взаємозв`язку з цим слід зазначати, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (ч. 3 ст. 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (ч. 1 ст. 341 КАС України).

У той же час відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

За таких обставин касаційна скарга Чортківської міської ради підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Повернути Чортківській міській раді Тернопільської області касаційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі № 380/22264/23.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не перешкоджає особі, яка її подала, реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук