Справа № 500/4304/25
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань забезпечення адміністративного позову

Справа № 500/4304/25

01 вересня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі: головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши у письмовому провадженні заяву представника позивача про забезпечення позову у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 23.07.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

29 серпня 2025 року представником позивача через систему електронний суд подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, в якій він просить суд : зупинити дію звернення від 25.08.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти будь-які дії мобілізаційного характеру, дії щодо призову на військову службу відносно ОСОБА_1 до прийняття рішення по суті, заборонити територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки України вчиняти будь-які дії мобілізаційного характеру, дії щодо призову на військову службу відносно ОСОБА_1 до прийняття рішення по суті .

Подану заяву обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Національної поліції України із заявою про доставлення ОСОБА_1 до ТЦК та СП для складання протоколу, вказана причина: не проходження (відмова проходження) ВЛК та відповідно згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які відображаються у застосунку «Резерв+», позивач перебуває у розшуку за порушення правил військового обліку починаючи з 25 серпня 2025 року. Враховуючи те, що вищезазначена заява від 25.08.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 до Національної поліції України про доставлення ОСОБА_1 до ТЦК та СП для складання протоколу, може значно вплинути на права позивача вільно пересуватись по території України та у випадку затримки, доставлення ОСОБА_1 до ТЦК та СП, складання відповідного протоколу, винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а в подальшому примусове направлення на проходження військово-лікарської комісії і призову на військову службу є всі підстави вважати, що у випадку невжиття заходів з забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся. У випадку визнання бездіяльності відповідача неправомірною та як наслідок зобов`язання відповідача прийняти рішення за результатами розгляду заяви про надання відстрочки. У випадку затримання позивача винесення відносно нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що в свою чергу привиде до вчинення вищезазначених дій до позивача з боку відповідача або інших територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки до прийняття рішення по цій справі по суті, ускладнить для Позивача поновлення та захист своїх прав після прийняття судом рішення по суті.

Розглянувши заяву про забезпечення даного позову та перевіривши додані до неї матеріали, суд зазначає таке.

З матеріалів справи убачається, що виникненню спору у даній справі передувало звернення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 19 квітня 2025 року про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До вказаної заяви позивач надав документи, які, на його думку, підтверджують наявність у нього права на надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Разом з цим позивач не отримував від відповідача жодних відомостей про результати розгляду його заяви від 19 квітня 2025 року, що, на думку позивача, свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.

У зв`язку з цим суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно частини першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеною вище нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам (роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову).

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 24 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, які суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, згідно правової позиції Верховного Суду у справі №826/14951/18 (постанова від 20 березня 2019 року) до вирішення справи по суті суд може застосувати заходи забезпечення позову. Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Також Верховним Судом (постанови від 28 жовтня 2020 року у справі № 140/2474/20 та від 25 травня 2023 року у справі №520/4563/21) наголошено, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналіз змісту поданої заяви про забезпечення позову дає підстави для висновку про не наведення заявником обґрунтованих та переконливих доводів й, відповідно, не надання належних доказів, які б у своїй сукупності могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити: 1) виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду адміністративної справи; 2) ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Аналіз змісту поданої заяви про забезпечення позову дає підстави для висновку про не наведення заявником обґрунтованих та переконливих доводів й, відповідно, не надання належних доказів, які б у своїй сукупності могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити: 1) виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду адміністративної справи; 2) ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Отже, заявником не наведено переконливих підстав для забезпечення позову, передбачених пунктом 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суд виходить з того, що у поданій заяві не наведено обставин та, відповідно, не надано належних та достовірних доказів вчинення ІНФОРМАЦІЯ_1 чи будь-яким іншим органом ТЦК та СП по відношенню до ОСОБА_1 дій, спрямованих на призов його на військову службу за мобілізацією саме станом на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову. Зокрема, до заяви не подано наказ про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, мобілізаційного розпорядження або повістки на відправку ОСОБА_1 до військової частини, відповідно до якої останній зобов`язаний був би з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у визначену дату та час з метою його подальшого відправлення у розпорядження військової частини для проходження військової служби.

Суд звертає увагу на те що відповідно до правил ведення військового обліку в разі виявлення порушення правил військового обліку районні ТЦК та СП звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення особи, яка скоїла адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, з метою складення протоколу про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку.

Після отримання такого звернення органи поліції здійснюють розшук та доставлення особи до ТЦК та СП для складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, відмітка в електронному військово-обліковому документі про порушення правил військового обліку означає, що ТЦК звернувся до органів поліції щодо доставлення громадянина за вчинення адміністративного правопорушення для складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та винесення постанови про притягнення до відповідальності, а не з метою доставлення до центру задля подальшої мобілізації, як про це заявляє представник позивача у заяві про забезпечення позову.

Доводи заяви про забезпечення позову про те, що перебування позивача у розшуку спричинить виникнення загрози істотного ускладнення чи неможливості виконання рішення суду у даній справі, оскільки він може бути призваний на військову службу і втратить статус військовозобов`язаного та, відповідно, право на відстрочку, ґрунтуються виключно на припущеннях заявника і не підтверджуються жодними належними доказами.

Суд зауважує, що застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на його доводах про ймовірність призову його на військову службу під час мобілізації, якщо факти вчинення таких дій не підтверджені жодними належними (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України), достовірними (стаття 75 Кодексу адміністративного судочинства України) та достатніми (стаття 76 Кодексу адміністративного судочинства України) доказами.

Звертаючись до суду з цією заявою про забезпечення позову, позивачем не доведено належним чином факту існування ризиків настання для нього певних невідворотних негативних наслідків у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Самі по собі суб`єктивні переконання заявника у можливому вчиненні відносно нього протиправних дій щодо призову на військову службу у зв`язку з перебуванням його у розшуку не можуть свідчити про безумовну необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, про які він просить у своїй заяві.

Також, відмовляючи у задоволені поданої заяви про забезпечення позову, суд виходить з того, що її вимоги не узгоджуються з вимогами позовної заяви, оскільки предметом спору у даній справі є протиправна, на думку позивача, бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Натомість у заяві про забезпечення позову йдеться про ймовірність вчинення відповідачем чи іншим територіальним центром комплектування та соціальної підтримки дій, спрямованих на направлення ОСОБА_1 для проходження військово-лікарської комісії з подальшим здійсненням призову його на військову службу.

Як свідчить зміст заяви про забезпечення позову, такий, фактично, зводиться до незгоди позивача з внесенням його у розшук згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Так, самим заявником у поданій до суду заяві про забезпечення позову зазначається про протиправність внесення відносно нього даних про розшук, що розцінюється ним як створення для нього певних ризиків та обмежень.

Проте суд зауважує, що питання правомірності внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про розшук ОСОБА_1 , з огляду на те, що предметом спору у даній справі є бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, виходить за межі предмету доказування у даній справі та не підлягає дослідженню при вирішенні спору, що також не може свідчити про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.

За таких підстав та враховуючи, що заявником не доведено існування обставин, вказаних у ч. 2 ст. 150 КАС України, у суду відсутні підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись 150, 154, 241, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 01 вересня 2025 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.