Справа № 320/46012/24
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 вересня 2025 року справа № 320/46012/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа Орган самоорганізації населення "Комітет мікрорайону "Радунь", про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Київської міської ради, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради щодо непогодження (відмови від погодження) кошторисних документів ОСН "Радунь" () на 2024 рік;

- зобов`язати Київську міську раду погодити ОСН "Радунь" () необхідні кошторисні документи для фінансування видатків 2024 року, зокрема план використання бюджетних коштів і штатний розпис.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позову шляхом надання уточненої позовної заяви з урахуванням вказаних судом зауважень, в якій зазначити прізвище позивача, відомості про адресу електронної пошти позивача та відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у відповідача.

07.01.2025 на адресу суду від позивача надійшли документи по справі, дослідивши які суд дійшов висновку про виконання позивачем вимог ухвали суду від 15.11.2024 та усунення недоліків позовної заяви в повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 11.03.2025. Витребувано докази у справі від відповідача.

11.03.2025 на адресу суду надійшло клопотання позивача про прийняття рішення (ухвали) про припинення порушення, в якому позивач зазначає, що Київською міською радою 13.06.2024 прийнято нове рішення №922/8888 "Про затвердження міської цільової програми "Сприяння розвитку громадянського суспільства у місті Києві на 2025-2027 роки". Зазначене рішення, на думку позивача, є продовженням попередньої програми, яка діяла до 2024 року і фігурує в первинній позовній заяві.

Позивач повідомляє, що 03.03.2025 ОСН "Радунь" подав до Київської міської ради новий пакет кошторисної документації на 2025 рік, включаючи План використання бюджетних коштів. У поданому Плані використання бюджетних коштів на 2025 рік передбачено ті самі статті витрат, що й у 2024 році, зокрема заробітна плата працівників, у тому числі заробітна плата самого позивача.

Позивач зазначає, що працівники Київської міської ради повідомили йому про підготовку чергової відмови на подане звернення, яка буде обґрунтована тими самими підставами, що і відмова щодо кошторисних документів на 2024 рік, викладена в позовній заяві. На думку позивача, така ситуація свідчить про системне та щорічне повторення порушення, що має ознаки триваючого характеру.

У зв`язку з викладеним, позивач посилається на частину 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою захист порушених прав, свобод чи інтересів особи може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист. Також позивач посилається на частину 2 статті 9 КАС України, відповідно до якої суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи у публічно-правових відносинах.

Позивач наголошує, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб.

Крім того, позивач посилається на частини 4 та 6 статті 245 КАС України, згідно з якими суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, або вирішити питання з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Також суд може визначити розумний строк для виконання рішення.

Позивач також посилається на частину 1 статті 249 КАС України, відповідно до якої суд, виявивши порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

На підставі наведених положень законодавства, позивач просить суд, на власний розсуд, постановити відповідне рішення або ухвалу:

- для припинення практики Київської міської ради щодо вимагання виконання Порядку ініціювання, надання дозволу на створення та створення органу самоорганізації населення в місті Києві і Порядку організації та проведення зборів (конференції) щодо ініціювання створення та діяльності органів самоорганізації населення у місті Києві, затверджених рішенням Київської міської ради від 26.09.2002 №10/170 "Про органи самоорганізації населення у місті Києві" (зі змінами);

- для припинення (заборони) практики Київської міської ради щодо відмови органам самоорганізації населення у фінансовій підтримці (погодженні кошторисних документів) на підставі невиконання зазначених Порядків.

Позивач обґрунтовує своє звернення необхідністю забезпечення ефективного захисту прав мешканців міста Києва, у тому числі особисто його прав як фізичної особи.

11.02.2025, 24.02.2025, 05.03.2025 через підсистему "Електронний суд" на адресу суду надійшли клопотання відповідача про направлення позову з додатками, в якому відповідач просить суд направити на адресу відповідача примірник позовної заяви та додатків до неї, а також поновити строк для подання відзиву на позов у даній справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 клопотання представника відповідача про продовження строку на подання відзиву на позов задоволено. Поновлено Київській міській раді строк для подання відзиву у справі №320/46012/24 та прийнято відзив (вх. 24729 від 08.04.2025) до розгляду судом.

У судове засідання, призначене на 11.03.2025, з`явились позивач та представник відповідача.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 відкладено судове засідання на 08.04.2025.

08.04.2025 канцелярією суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому Київська міська рада не погоджується з позовними вимогами та просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Також 08.04.2025 позивачем подано до суду клопотання про долучення документа до клопотання про прийняття рішення (ухвали) для припинення порушення, в якому позивач зазначає, що під час судового засідання 11.03.2025 ним було подано клопотання про прийняття рішення (ухвали) для припинення порушення, зокрема на підставі частини 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України. Судом було прийнято рішення відкласти вирішення цього клопотання до моменту розгляду справи по суті.

У зв`язку з цим позивач вважає за необхідне надати суду додаткову інформацію та документ, які, на його думку, підтверджують наявність триваючого порушення законодавства з боку Київської міської ради. Позивач стверджує, що порушення має дві складові.

Перша складова - це прийняття Київською міською радою рішення №10/170 "Про органи самоорганізації населення у місті Києві" (зі змінами), яким врегульовується порядок створення і діяльності органів самоорганізації населення (ОСН), без належних на те повноважень. Позивач вважає, що таке рішення суперечить частині 2 статті 19 Конституції України, яка передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Друга складова - це примушення мешканців міста Києва до виконання зазначеного рішення №10/170, яке, на думку позивача, не передбачене чинним законодавством. Таке примушення, як зазначає позивач, суперечить частині 1 статті 19 Конституції України, яка гарантує, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, згідно з якими ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

На підтвердження першого порушення позивач посилається на відзив на позов, отриманий ним від відповідача 03.04.2025. У цьому відзиві, за твердженням позивача, відповідач намагався довести законність рішення №10/170, однак, на думку позивача, не надав належних доказів законності цього рішення. Позивач вважає, що така позиція відповідача фактично підтверджує незаконність зазначеного рішення.

На підтвердження другого порушення позивач наводить лист Київської міської ради від 21.03.2025 №225-КР-1217, отриманий ним 31.03.2025 року як керівником ОСН КМ "Радунь". У цьому листі Київрада визнає конференцію жителів такою, що не має правових наслідків, посилаючись на недотримання вимог рішення №10/170. Зокрема, це стало підставою для відмови у фінансуванні діяльності ОСН на 2025 рік. Позивач вважає, що зазначений лист є прямим підтвердженням факту примушення мешканців міста Києва до виконання положень рішення, яке не передбачене законодавством.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд прийняти зазначену інформацію до відома та долучити її до первинного клопотання від 11.03.2025 як підтвердження триваючого порушення законодавства. У додатку до клопотання позивач надає копію листа Київської міської ради від 21.03.2025 №225-КР-1217.

Позивач окремо наголошує, що це клопотання не є клопотанням по суті справи, а подано з метою врахування судом додаткових обставин при прийнятті рішення за результатами розгляду первинного клопотання.

Розглянувши в порядку письмового провадження клопотання позивача про прийняття рішення (ухвали) про припинення порушення та від 08.04.2025 про долучення документа до клопотання про прийняття рішення (ухвали) для припинення порушення суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За юридичною позицією Конституційного Суду України право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом частини 2 статті 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Загальною декларацією прав людини передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8).

У статті 3 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов`язується, зокрема, забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні.

Таке право також закріплене у Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а саме у статті 13 визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.12.2021 у справі №480/4737/19.

Водночас, за правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постанові від 23.12.2021 у справі №480/4737/19, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за чинного законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Тобто адміністративний суд, використовуючи всі надані йому процесуальним законом повноваження, з урахуванням фактичних обставин справи та положень законодавства, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав позивача, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій з боку відповідача суб`єкта владних повноважень; ефективний спосіб захисту повинен забезпечити негайне поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам, призводити до потрібних (бажаних) позивачу результатів (наслідків); ухвалення судами рішень, які безпосередньо не призводять до необхідних змін в обсязі прав позивача або не гарантують забезпечення примусового виконання судового рішення, не відповідає змісту цього поняття.

Із питанням щодо забезпечення ефективності судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві безпосередньо пов`язане питання щодо меж розгляду судами позовних вимог, апеляційної чи касаційної скарг, зокрема, право суду самостійно, з виходом за межі позовних вимог або вимог апеляційної чи касаційної скарг, застосовувати найбільш ефективний за даних обставин спосіб захисту прав позивача.

З цього приводу слушним видається правовий висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 17.02.2020 у справі №820/1961/18, відповідно до якого вихід за межі позовних вимог можливий за таких умов: 1) лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; 2) повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; 3) вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на викладене, судом за результатом аналізу змісту поданих позивачем клопотань та зіставлення їх вимог із первісними позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, встановлено, що хоча зазначені клопотання формально стосуються аналогічної сфери правовідносин, а саме бюджетного фінансування, виконання бюджетних зобов`язань та дій суб`єкта владних повноважень у межах бюджетного процесу, однак за своєю суттю вони охоплюють інший часовий період, інші фінансові документи, інші управлінські рішення та інші фактичні обставини, що не були предметом первісного адміністративного позову.

Зокрема, первісні позовні вимоги стосуються бюджетного періоду 2024 року, у межах якого позивач оскаржує дії/бездіяльність Київської міської ради щодо визнання протиправною бездіяльності Київської міської ради щодо непогодження (відмови від погодження) кошторисних документів ОСН "Радунь" на 2024 рік та зобов`язання її погодити ОСН "Радунь" необхідні кошторисні документи для фінансування видатків 2024 року, зокрема план використання бюджетних коштів і штатний розпис.

Натомість подані позивачем клопотання від 11.03.2025 та 08.04.2025 стосуються бюджетного періоду 2025 року, що передбачає аналіз інших нормативних актів, інших рішень уповноваженого органу, інших форм бюджетного розподілу та іншого обсягу доказів, які не були предметом дослідження в межах цього провадження.

Таким чином, клопотання позивача від 11.03.2025 та 08.04.2025 не відповідають критерію єдності предмета спору, не є похідними або уточнюючими щодо первісних позовних вимог, а фактично становлять нові вимоги, які виходять за межі предмета адміністративного позову, визначеного позивачем при відкритті провадження у цій справі.

Суд також зазначає, що розгляд таких вимог у межах цього провадження порушував би принцип диспозитивності адміністративного процесу, закріплений у статті 9 КАС України, відповідно до якого суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Крім того, задоволення таких клопотань створювало б ризик порушення процесуального балансу між сторонами, оскільки відповідач не мав можливості належним чином підготуватися до захисту проти нових вимог, які не були заявлені в позовній заяві.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що подані позивачем клопотання від 11.03.2025 та 08.04.2025 не можуть бути розглянуті в межах цього адміністративного провадження. Їх розгляд можливий лише в межах окремого звернення до адміністративного суду, відповідно до вимог КАС України.

Керуючись вимогами частини 2 статті 9, частини 1 статті 47, статей 166, 167, 243 250 КАС України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні клопотань позивача від 11.03.2025 про прийняття рішення (ухвали) про припинення порушення та від 08.04.2025 про долучення документа до клопотання про прийняття рішення (ухвали) для припинення порушення відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Кушнова А.О.