Справа № 520/12474/25
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 серпня 2025 року справа № 520/12474/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григоров Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 157, м. Черкаси, Черкаський р-н, Черкаська обл., 18003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов. 2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 27.12.2024р. №37 про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої п.7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області прийняти рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої п.7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що пенсійним органом протиправно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої п.7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що порушує право позивачки на вільне володіння своїм майном у вигляді пенсії.

Ухвалою суду від 23.05.2025р. відкрито спрощене провадження у вказаній адміністративній справі. Ухвалою суду від 29.05.2025р. залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у якості другого відповідача до участі в адміністративній справі, розпочавши розгляд справи спочатку.

У період з 04.06.2025р. по 06.06.2025р. суддя Григоров Д.В. перебував у відряджені, 09.06.2025р. перебував у щорічній відпустці. У період з 18.07.2025р. по 29.07.2025р., та з 06.08.2025р. по 07.08.2025р. суддя Григоров Д.В. перебував у щорічній відпустці.

Представником ГУ ПФУ в Луганській області подано відзив на адміністративний позов, у якому останній зазначив, що Управління у спірних правовідносинах діяло згідно чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представником ГУ ПФУ в Харківській області подано відзив на адміністративний позов, у якому останній зазначив, що Управління у спірних правовідносинах діяло згідно чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник ГУ ПФУ в Харківській області також вказав, що останнім компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги є Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, оскільки вказаний суб`єкт владних повноважень розглядав надані ОСОБА_1 документи, то саме він має завершити процедуру перерахунку пенсії позивачу.

З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку та з 19.09.2024р. отримує пенсію за віком в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

20 грудня 2024 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про перерахунок пенсії - допризначенні пенсії щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п.7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Заява позивача була розглянута ГУ Пенсійного фонду в Луганській області з урахуванням принципу екстериторіальності, відповідно до Порядку № 22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 25.11.2005р. № 22-1 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 27.12.2024р. №7 було відмовлено ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п.7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який дає право на призначення одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, а саме 30 років.

Роз`яснено, що відповідно до трудової книжки від 03.09.1982р. серії НОМЕР_2 та наданої довідки від 20.09.2024р. №925, яка видана Дочірнім підприємством клінічний санаторій "Роща", до заяви від 20.12.2024р. про перерахунок пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років не враховано періоди з 15.08.1991р. по 15.04.2022р., оскільки Дочірнє підприємство клінічний санаторій "Роща" не є комунальним чи державним закладом.

Страховий стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років за період роботи в Комунальній установі Хорошевський геріатричний пансіонат з 03.05.2022р. по 20.09.2024р. становить 2 роки 4 місяці 18 днів.

Позивачка не погодившись із вищевказаним, звернулася до суду з позовом в цій справі.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ч.1 ст.46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058 - IV).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 у № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж" (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі - Порядок №1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (п. 4 Порядку № 1191).

Пунктом 5 Порядку №1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За приписами пункту 6 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 7 Порядку №1191 встановлено, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з:

1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах;

2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також

3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5637/17, від 09.12.2021 по справі №264/6871/16-а, від 15.06.2022 по справі №200/854/19-а.

Підставою для відмови позивачці у призначенні позивачці одноразової грошової допомоги стала відсутність необхідного страхового стажу, який дає право на призначення такої допомоги, а саме 30 років.

Зокрема, до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років не було враховано періоди роботи з 15.08.1991р. по 15.04.2022р., оскільки Дочірнє підприємство клінічний санаторій "Роща" не є комунальним чи державним закладом.

Дослідивши надану до суду копію трудової книжки ОСОБА_1 від 03.09.1982р. серії НОМЕР_2 , судом встановлено, що позивачка з 15.08.1991р. була прийнята на роботу на посаду лікаря голкотерапевта в Клінічному санаторії "Роща"; 01.11.1991р. позивачка була переведена на посаду лікаря-терапевта; з 01.10.2007р. позивачка була переведена на посаду завідуючого кардіологічним відділенням; з 24.07.2012р. по 15.04.2022р. позивачка була переведена на посаду лікаря-терапевта кардіологічного відділення. Вказана обставина не заперечується сторонами по справі.

Страховий стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років за період роботи в Комунальній установі Хорошевський геріатричний пансіонат з 03.05.2022р. по 20.09.2024р. становить 2 роки 4 місяці 18 днів.

Суд зазначає, що пунктом 5 Порядку №1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, які, зокрема, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий, перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років"

Згідно пункту 2 вищевказаного переліку, до закладів і установ охорони здоров`я і посад відносяться:

1) Лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лаборатор- них та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад);

2) аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії на посадах фармацевтів, асистентів фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів;

3) медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад).

Як вже зазначалося судом, ОСОБА_1 працювала в Клінічному санаторії "Роща" на посадах лікаря голкотерапевта, лікаря-терапевта та завідуючого кардіологічним відділенням з 15.08.1991р. по 15.04.2022р.

Згідно пункту 2 приміток вказаного вище Порядку, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Таким чином, згідно наведених вище норм, позивачка має достатній страховий стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та, відповідно, на призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої п.7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому прогалини та колізії правового регулювання спірних правовідносин суд трактує на користь особи.

З огляду на зазначене, позовні вимоги, в цілому, є обґрунтованими, а оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Луганській області про відмову у перерахунку пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, позивачкою серед заявлених позовних вимог не було визначено зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період її роботи з 15.08.1991р. по 15.04.2022р. в Клінічному санаторії "Роща".

Суд вважає, що таке формулювання позовних вимог не забезпечує повний та належний захист прав позивача у спірних правовідносинах.

Суд зазначає, що зобов`язання відповідача 1 - ГУ ПФУ в Луганській області зарахувати до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період її роботи з 15.08.1991р. по 15.04.2022р. в Клінічному санаторії "Роща" відповідає меті належного поновлення прав позивачки та слугуватиме досягненню того, щоб виниклий між сторонами спір було остаточно вирішено.

Таким чином, з метою належного захисту прав позивача та керуючись приписами частини 2 ст. 9 КАС України, суд вбачає підстави для виходу за межі заявлених позовних вимог шляхом додаткового зобов`язання Головне управління пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період її роботи з 15.08.1991р. по 15.04.2022р. в Клінічному санаторії "Роща", як орган, на розгляді якого перебуває подана заява та який ухвалив рішення про відмову у в перерахунку пенсії, що скасовується судом.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області прийняти рішення про виплату позивачці одноразової грошової допомоги, передбаченої п.7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб відновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом до того органу, рішення якого оскаржується.

Відтак, дії зобов`язального характеру щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким в даному випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.

Наведене вище також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 08.02.2024 р. у справі №500/1216/23.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд вдруге вбачає підстави, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, для виходу за межі заявлених позовних вимог та необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій передбаченої п.7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи, що позивачка перебуває на обліку та отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, дії щодо нарахування та виплати призначеної одноразової грошової допомоги має вчинити саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як орган на обліку якого перебуває позивачка.

Таким чином суд також вбачає підстави, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, для виходу за межі заявлених позовних вимог та необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити призначену та нараховану одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій передбаченої п.7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Також суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 242-243, 245-246, 258 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково, вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 27.12.2024р. №37 про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої п.7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період її роботи з 15.08.1991р. по 15.04.2022р. в Клінічному санаторії "Роща".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити з 20.12.2024р. ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбаченої п.7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити з 20.12.2024р. призначену одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій передбаченої п.7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 302,80 (триста дві гривні) 80 коп.

Стягнути з до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 302,80 (триста дві гривні) 80 коп.

Решту судових витрат залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров