Справа № 520/8306/25
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 року № 520/8306/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому з урахуванням уточнень просив суд:

- визнати дії Офісу Генерального прокурора із направлення (надсилання) подання від 04.12.2023 № 11/1-56810-23 до Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військової частини НОМЕР_1 ) в порядку ч. 3 ст. 65-1 Закону України "Про запобігання корупції", яке надійшло до військової частини НОМЕР_2 18.12.2023, незаконними;

- визнати подання Офісу Генерального прокурора від 04.12.2023 № 11/1-56810-23 незаконним та скасувати його, а Офіс Генерального прокурора зобов`язати офіційно та письмово визнати перед позивачем передчасність і неправомірність цього подання та принести позивачу офіційні письмові вибачення за несприятливі наслідки передчасного і неправомірного надсилання цього подання, зокрема - за псування честі, гідності і ділової репутації позивача перед військовим командуванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем, на думку позивача, вчинено незаконні дії щодо направлення (надсилання) подання від 04.12.2023 № 11/1-56810-23 до Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військової частини НОМЕР_1 ) в порядку ч. 3 ст. 65-1 Закону України "Про запобігання корупції", яке надійшло до військової частини НОМЕР_2 18.12.2023.

Відповідач, Офіс Генерального прокурора, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Офісом Генерального прокурора в порядку ч.3 ст.65-1 Закону України «Про запобігання корупції» направлено до Регіонального управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » подання, яким визначено вирішити питання про призначення та проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та притягнення до відповідальності винних службових осіб.

Позивач, вважаючи незаконними дії відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Закон України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року (далі по тексту Закон України № 1700-VII) визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України № 1700-VII суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, зокрема є посадові та службові особи органів прокуратури.

Відповідно до частини 3 статті 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, де працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Тобто, з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб спеціально уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції має направити відповідне подання.

Так, в оскаржуваному подані зазначено, що ОСОБА_1 підозрюється в тому, що в період з серпня 2022 року по 24.02.2023, перебуваючи на посаді начальника групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 та начальника групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 , будучи службовою особою, вимагав та одержав від військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_2 неправомірну вигоду у загальній сумі 180 000 грн., тобто у значному розмірі, оскільки вказана сума більш ніж у 100 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

При цьому, позивачем не спростовано, що його підозрюють у вчиненні правопорушення.

Суд зауважує, що оскаржуваним поданням визначено вирішити питання про призначення та проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та притягнення до відповідальності винних службових осіб.

Тобто, оскаржуване подання винесено з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та притягнення до відповідальності винних службових осіб.

Отже, тільки після проведення службового розслідування та у випадку встановлення порушень до позивача можуть бути застосовані дисциплінарні стягнення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17 зробила висновок про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Тобто, належність у спрощеному розумінні означає відповідність законодавству.

Обрання позивачем при зверненні до суду неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому, обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права також має призводити до відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2023 у справі №398/1796/20).

Верховний Суд у постанові від 27.03.2023 по справі №990/171/22 наголошував, що відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо інших посилань сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.