Справа № 522/6256/25-Е
Суддя: Донцов Д. Ю.
Дата ухвалення: 2025-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №522/6256/25-Е
Провадження №2-а/522/261/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Смокової А.В.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Нестерова О.В., за допомогою електронної системи «Електронний суд», 28.03.2025 р. звернувся ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності №АВ/18680 від 03.08.2024 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.03.2025 року на адресу ОСОБА_1 надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про адміністративне правопорушення № АВ/18680 від 03.08.2024 року (далі за текстом оскаржувана постанова), складеної ІНФОРМАЦІЯ_2 . 24.03.2025 року (понеділок), яке є першим прийомним днем державного виконавця, позивач звернувся до виконавчої служби, де отримав копію постанови про адміністративне правопорушення. Зазначимо, що оскаржувану постанову позивач до 24.03.2025 року не отримував, незважаючи на те, що в оскаржуваній постанові з невідомих позивачу причин зазначено, що вона нібито була йому вручена 12.11.2024 року. Слід зазначити, що оскаржувана постанова позивачу нарочно не вручалася, про що свідчить відсутність підпису позивача в відповідній постанові в розділі про отримання постанови. Отже слід припустити, що відповідна постанова могла бути направлена на адресу позивача, проте позивач відповідної постанови не отримував. Позивач наполягає на тому, що відповідач порушив порядок вручення позивачу оскаржуваної постанови, адже навіть якщо відповідач направив постанову засобами поштового зв`язку, то він це зробив за неналежною адресою. Так в постанові про адміністративне правопорушення зазначена адреса позивача АДРЕСА_1 . Разом із тим, ця адреса не відповідає зареєстрованій адресі позивача, або адресі його фактичного проживання позивача, позивач ніколи не повідомляв такої адреси ТЦК та СП. Адреса позивача: АДРЕСА_2 , таку саме адресу позивач повідомив ТЦК та СП при оновленні свої даних 05.07.2024 року, про що свідчить електронний військово-обліковий документ позивача. Зазначимо, що електронний військово-обліковий документ, відображає відомості, які знаходяться в Єдиному державному реєстрі військовозобов`язаних, відповідно до якого, зареєстрована адреса позивача: АДРЕСА_2 , а не АДРЕСА_1 . Тим самим, відповідачем вочевидь постанову про адміністративне правопорушення направлено на видуману ним самим адресу позивача, з чим і пов`язується неотримання позивачем відповідної постанови про адміністративне правопорушення. Тим самим, неотримання позивачем оскаржуваної постанови пов`язано із порушенням відповідачем порядку направлення постанови, а не з недобросовісною поведінкою позивача. Позивач в даному випадку діяв добросовісно та повідомив адресу своєї реєстрації, а відповідач, маючи доступ до інформації про адресу реєстрації позивача, недобросовісно направив постанову на неіснуючу адресу. Так само, відповідач і при відкритті виконавчого провадження повідомив недостовірну адресу позивача.

Щодо суті заявленого відповідачем порушення слід зазначити, що відповідачем заявлено, що 03.08.2024 року позивачем під час вчинено відмову від отримання повістки про явку до 24 кабінету 03.08.2024 року на 21:00, про що відповідачем складено акт відмови від отримання повістки. Разом із тим, зазначене не відповідає дійсності. В той же час, вже 01.08.2024 року позивач був викликаний до ВП №2 ОРУП №1 для надання пояснень щодо ухилення від мобілізації. Прибувши до відділку поліції, позивач надав пояснення щодо обставин відвідання ІНФОРМАЦІЯ_3 в січні 2024 року, після чого одразу був протиправно примусово повторно переданий в розпорядження працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 та протиправно примусово доставлений ними до ІНФОРМАЦІЯ_3 , незважаючи на те, що він не знаходився в розшуку. Зазначеному затриманню позивача співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 передувало те, що19.01.2024 року був безпідставно знятий з маршрутного таксі та примусово доставлений до, де одразу подав заяву про звільнення від мобілізації, яка була зареєстрована Відповідачем 19.01.2024 року. Заява додається до цього позову. З урахуванням того, що форма заяви про надання відстрочки від мобілізації станом на 19.01.2024 року не була встановлена, така заява надавалася в довільній формі. Заява була подана на підставі абз. 16 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якої не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках. Позивач просив звільнити його від мобілізації через релігійні переконання, а ст.. ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка встановлює інститут відстрочки від мобілізації, передбачає перелік осіб, які не підлягають мобілізації. Тим самим, подана позивачем заява фактично є заявою про надання відстрочки від мобілізації в довільній формі. Зазначене є допустимим з урахуванням того, що форма заяви в той час встановлена не була. Відповідну заяву позивач обґрунтував тим, що він є членом РЕЛІГІЙНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА ПЕРША ОДЕСЬКА ЦЕРКВА ЄВАНГЕЛЬСЬКИХ ХРИСТИЯН-БАПТИСТІВ" (РО "РГ ПЕРША ОДЕСЬКА ЦЕРКВА ЄХБ") (), яка є діючою згідно із законодавством України релігійною організацією, віровчення якої не допускає користування зброєю, в зв`язку із чим, його релігійним переконанням суперечить виконання військового обов`язку та використання зброї.

Отже після незаконного вже повторного затримання позивача та безпідставного доставляння (позивач не знаходився у розшуку та повісток про прибуття на 01.08.2024 до ТЦК не отримував, такі йому не направлялися, адже позивач слідкує за поштою) до ІНФОРМАЦІЯ_3 , 01.08.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу було усно відмовлено в прийнятті та реєстрації заяви про надання йому відстрочки від мобілізації , після чого позивача було примусово доставлено в розподільний центр в місті Одесі на вулиці Заньковецькій 7/7, де в суботу 03.08.2024 року працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 намагалися вручити позивачу повістку на відправку до військової частини, тобто бойову повістку, а не повістку до 24 кабінету. Крім того, не зрозуміло, якщо позивач і так знаходився в приміщенні розподільний центр ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_3 , навіщо йому вручати повістку на прибуття до 24 кабінету, якщо всіх військовозобов`язаних і без цього примусово доставляють до ІНФОРМАЦІЯ_3 в тому чисті до 24 кабінету. Позивач вбачає в цьому лише формальне вручення повістки з метою в подальшому складення постанови про адміністративне правопорушення. Від отримання відповідної повістки на відправку позивач відмовився, у зв`язку із тим, що після того, як в ІНФОРМАЦІЯ_4 01.08.2024 року йому було відмовлено в прийнятті та реєстрації заяви про відстрочку, позивач подав відповідну заяву поштою до ІНФОРМАЦІЯ_5 за місцем своєї реєстрації та перебування на обліку , відповідно до відомостей, зазначених в військовому квитку, про що повідомив працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 . Докази подання відповідної заяви додаються до позову. З урахуванням того, що після подання заяви про відстрочку від мобілізації військовозобов`язані не підлягають мобілізації, позивач цілком законно відмовився від отримання відповідної повістки, що не складає адміністративного правопорушення.

Також позивачу не було вручено нарочно постанову про адміністративне правопорушення від 03.08.2024 року, незважаючи на те, що він знаходився на території ІНФОРМАЦІЯ_3 та утримувався там працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто не зрозуміло, що заважало працівникам ІНФОРМАЦІЯ_3 вручити позивачу постанову від 03.08.2024 року, якщо вона взагалі складалася 03.08.2024 року, і чому така постанова нібито вручалася позивачу вже в листопаді 2024 року. Разом із тим, 06.09.2024 року позивач отримав повістку про виклик до ВП №2 ОРУП №1. В цей же день, позивач сформував військово-обліковий документ в застосунку Резерв+, з якого і дізнався, що він нібито прийнятий на облік в ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що він не був навіть повідомлений, і про що не проставлено відмітку в військовому квитку позивача, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Ухвалою суду від 08.04.2025 поновлено позивачу ОСОБА_1 пропущений строк для звернення з позовом до суду. Прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_7 належним чином засвідчені копії усіх документів, які слугували підставою для прийняття постанови по справі про адміністративне правопорушення №АВ/18680 від 03.08.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 17000,00 грн.

22.04.2025 р. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого просили відмовити у задоволенні позовної заяви та на виконання ухвали суду надано копію справи про адміністративне правопорушення.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, розгляд даної справи проводиться судом за відсутності представників відповідача, повідомленого належним чином, що не перешкоджає розгляду даної справи.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою №АВ/18680 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 підполковника ОСОБА_2 від 03 серпня 2024 р. накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень.

Відповідно до мотивувальної частини постанови зазначено, що ОСОБА_1 в порушення ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" 03 серпня 2024 року о 12 год. 30 хв. у АДРЕСА_4 відмовився від підписання та отримання повістки на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою АДРЕСА_4 до каб. 24 на 03 серпня 2024 року о 21 год. 00 про що складено Акт відмови від отримання повістки за підписом двох військовослужбовців групи оповіщення відповідно до «Порядку проведення призову громадян під час мобілізації на особливий період» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, від пояснень своєї відмови від отримання та підписання повістки відмовився, документів, які б підтвердили причини відмови не надавав. Зазначено, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

На виконання ухвали суду про витребування доказів разом з відзивом надані наступні докази, які дослідженні судом.

Відповідно до протоколу №АВ/18679 від 03 серпня 2024 року про адміністративне правопорушення складеного заступником командира роти з морально-психологічного забезпечення роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 мл. лейтенантом ОСОБА_3 , зазначено, що 03 липня 2024 року о 12 год. 30 хв. в умовах особливого періоду в супереч вимог ч.1 п. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» АДРЕСА_4 відмовився від підписання та отримання повістки на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою АДРЕСА_4 до каб. №24 02 серпня 2024 року о 21 год. 00 хв. про що складено Акт відмови від отримання повістки за підписом двох військовослужбовців групи оповіщення відповідно до «Порядку проведення призову громадян під час мобілізації на особливий період» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, від пояснень своєї відмови не надав.

До протоколу про адміністративне правопорушення, також долучено копія паспорта ОСОБА_1 .

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно ч. 3ст.210-1 КУпАП за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, передбачено стягнення у виді штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підчас мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до ч. 10ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки підчас уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Повістка є формою запрошення (сповіщення, повідомлення) особи про необхідність явки до територіального центру комплексування та соціальної підтримки.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними, визначається Правилами надання послуг поштового зв`язку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05березня 2009року №270 (далі Правила).

Відповідно до абз. 2 п. 16 Правил повістка або у випадках, передбачених законодавством, інший документ про виклик або оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів може бути надіслана рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з позначками Повістка ТЦК, Вручити особисто.

Абзацом 3 п. 101 Правил визначено, що у разі невручення рекомендованого листа з позначками Судова повістка, Повістка ТЦК або реєстрованого поштового відправлення з позначкою Адміністративна послуга такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному впунктах 81,82,83,84,91,99 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Згідно з абз. 2, 4 п. 82 Правил рекомендовані листи з позначкою Повістка ТЦК під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК.

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що було складено лише протокол та постанова про адміністративне правопорушення, а ні повістку, а ні акту відмови матеріали справи не містять.

Об`єктом правопорушення є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме; нез`явлення за викликом до військових комісаріатів для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час; ненаданні в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, ЗСУ, іншим військовим формуванням з наступним відшкодуванням Державою їх вартості в порядку, встановленому законом. Відповідальність посадових осіб підприємств, установ, організацій наступає за невиконання покладених на них обов`язків передбачених ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Слід зазначити, що закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У рекомендаціях № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991 року рекомендовано керуватись у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Враховуючи постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд доходить висновку, що відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст.210-1 КУпАП не з`ясував всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, доказів складення повістки та особистого вручення або направлення повістки поштою відсутні, у зв`язку з чим безпідставно та неправомірно виніс Постанову №АВ/18680 від 03 серпня 2024, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн за вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому вказана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, посадова особа якого виступала відповідачем у справі, на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, посадова особа якого виступала відповідачем у справі, на користь позивача.

З урахуванням задоволення позову, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 19, 55, 62 Конституції України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.ст. 9, ч. 3 ст. 210, 235, 247, 251, 252, 254, 256, 280, 283, 286 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 72, 77, 79, 118, 122, 123, 132, 139, 241-246, 286, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №АВ/18680 від 03 серпня 2024 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 підполковника ОСОБА_2 , за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, згідно якої на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. та закрити провадження по справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_7 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) на користь держави судовий збір у розмірі 484 гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду складено 29.08.2025 року.

Суддя: Донцов Д.Ю.