Справа № 120/15593/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/15593/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук К.О.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

28 серпня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Державної казначейської служби України у Вінницькому районі про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Державної казначейської служби України у Вінницькому районі Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року у задоволення позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповноти з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою з вимогами визнати протиправною бездіяльність Вороновицької селищної ради щодо нерозгляду його скарги від 03 лютого 2023 року та заяви від 27 грудня 2022 року, а також зобов`язати відповідача розглянути згадувані скаргу та заяву.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2023 року у справі №120/3909/23 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема рішенням суду зобов`язано Вороновицьку селищну раду надати ОСОБА_1 відповіді на скаргу від 03 лютого 2023 року та заяву від 27 грудня 2022 року із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Також цим рішенням стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Вороновицької селищної ради.

Не погоджуючись із таким рішенням Вінницького окружного адміністративного суду, позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2023 року скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправною бездіяльність Вороновицької селищної ради, яка полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 27 грудня 2022 року та скарги від 03 лютого 2023 року, а також зобов`язано Вороновицьку селищну раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 грудня 2022 року та скаргу від 03 лютого 2023 року і надати відповідь на них.

22 січня 2024 року Сьомим апеляційним адміністративним судом ухвалено додаткову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Вороновицької селищної ради на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 гривень 60 копійок.

30 вересня 2024 року позивач звернувся до Управління Державної казначейської служби України у Вінницькому районі Вінницької області із заявою, до якої долучив додатку постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі № 120/3909/23 щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Вороновицької селищної ради на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 гривень 60 копійок.

Листом від 02 жовтня 2024 року Управління Державної казначейської служби України у Вінницькому районі Вінницької області повідомило позивача про те, що відповідно до пункту 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб, окрім іншого, оригінал виконавчого документа. При цьому згідно з частиною 1 статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (частина 3 статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України). З надісланих позивачем до органу Казначейства документів слідує, що до виконання подано копію постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі №120/3909/23. Проте відповідно до приписів чинного законодавства вищезгадана постанова суду не є виконавчим документом, на підставі якого може здійснюватися безспірне списання коштів, оскільки в даному випадку таким документом є відповідний виконавчий лист, який видається в порядку, встановленому процесуальним законом.

Вважаючи такі дій відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з необґрунтованості та безпідставності заявлених позовних вимог, а відтак відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, яким врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону № 1404-VIIІ рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 1 пункту 9 розділу VI Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державні підприємство, установа, організація.

Отже, при виконанні рішень суду, за якими боржником є держава, органи казначейства є суб`єктами владних повноважень, на яких покладено обов`язок щодо належного та своєчасного виконання рішень суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державні підприємство, установа, організація.

Разом із цим механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (надалі - Порядок № 845).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 845 у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні, зокрема:

безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;

виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Пунктом 3 Порядку № 845 визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відтак операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання органами Казначейства рішень про стягнення коштів, здійснюються на підставі виконавчих документів, які оформлені в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Водночас частиною 1 статті 3 Закону № 1404-VIIІ передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

3-1) спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот, що генерується за допомогою програмно-технічних засобів Реєстру аграрних нот виключно для звернення стягнення за аграрною нотою;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів, рішень (актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень;

10) рішень Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю або Аудиторської палати України, які законом визнані виконавчими документами;

11) рішень Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про застосування заходів реагування у вигляді штрафу.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до управління Державної казначейської служби України у Вінницькому районі Вінницької області із заявою щодо безспірного списання на його користь коштів, до якої долучив додаткову постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі № 120/3909/23 щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Вороновицької селищної ради на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору в розмірі 1073 гривень 60 копійок.

Листом від 02 жовтня 2024 року Управління Державної казначейської служби України у Вінницькому районі Вінницької області повідомило позивача про те, що відповідно до приписів чинного законодавства вищезгадана постанова суду не є виконавчим документом, на підставі якого може здійснюватися безспірне списання коштів, оскільки в даному випадку таким документом є відповідний виконавчий лист, який видається в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних дій, судом першої інстанції враховано, що порядок виконання судових рішень в адміністративних справах врегульовано статтею 372 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Водночас особливості звернення судових рішень в адміністративних справах до виконання врегульовано статтею 373 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини 1 якої виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (частина 3 статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз наведених вище приписів свідчить про те, що виконання судових рішень в адміністративних справах (зокрема постанови апеляційного адміністративного суду) здійснюється на підставі виконавчого листа, який видається судом першої інстанції, що розглядав справу, а не на підставі рішення суду першої інстанції або постанови суду апеляційної інстанцій.

За таких обставин колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що додаткова постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі №120/3909/23 щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Вороновицької селищної ради на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору не є виконавчим документом, на підставі якого органом казначейства можуть стягуватися кошти з державного або місцевого бюджету.

Зважаючи на те, що згадувана вище додаткова постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду не є виконавчим документом в розумінні Закону України "Про виконавче провадження", а відповідний виконавчий лист позивачем не надсилався на адресу відповідача, то у правління Державної казначейської служби України у Вінницькому районі Вінницької області правомірно повідомило заявника про неможливість безспірного списання коштів на підставі такого судового рішення.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку із чим прийняв правомірне рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року відповідає.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.