Справа № 280/5571/25
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року Справа № 280/5571/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування пільгового стажу позивачки в півтора кратному розмірі щодо періоду трудової діяльності в районах Крайньої Півночі в період з 03 грудня 1984 по 31 липня 1985, з 01 серпня 1985 по 07 квітня 1986, з 02 червня 1986 по 07 липня 1986, з 14 листопада 1986 по 04 липня 1987, з 20 липня 1987 по 31 грудня 1991, та з 01 січня 1992 по 28 травня 1995 роках;

зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу позивачки період її роботи у районах Крайньої Півночі на пільгових умовах, а саме зарахувати один рік роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців, починаючи з 03 грудня 1984 по 31 липня 1985, з 01 серпня 1985 по 07 квітня 1986, з 02 червня 1986 по 07 липня 1986, з 14 листопада 1986 по 04 липня 1987, з 20 липня 1987 по 31 грудня 1991, та з 01 січня 1992 по 28 травня 1995 роках, та призначити їй пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня звернення за пенсією, що настає за днем досягнення пенсійного віку, починаючи з 19 квітня 2025 року.

Ухвалою суду від 07.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.07.2025 залучити до участі у справі 280/5571/25, в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а розгляд адміністративної справи 280/5571/25 розпочати спочатку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що їй було протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком з посиланням на те, що вона не має достатньої кількості страхового стажу. Натомість позивачка зазначає, що її страховий стаж розрахований із застосуванням півтора кратного коефіцієнту до загального стажу роботи у районах Крайньої Півночі складає 21 рік 9 місяців та 10 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ГУ ПФУ в Запорізькій області проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що ГУ ПФУ в Запорізькій області не приймало рішень про відмову позивачці у призначенні пенсії, оскільки її заява розглядалася ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності. Також, представник відповідача вказував на те, що позивачці правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки вона не має достатньої кількості страхового стажу. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 23.05.2025 ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів ПФУ з заявою про призначення їй пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 30.05.2025 №77, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із недостатністю необхідного страхового стажу.

Також, у зазначеному рішенні вказано на те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:

з 03.12.1984 по 31.07.1985, з 01.08.1985 по 07.04.1986, з 02.06.1986 по 07.07.1986, з 14.11.1986 по 04.07.1987, з 20.07.1987 по 31.12.1991, оскільки відповідно до постанови КМУ №562 від 16.05.2025 коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах. У разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат;

не враховано до загального страхового стажу період роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 28.05.1995, оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики №37/0/2-23/41 від 03.01.2023 року з 01.01.2023 року росія припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, тобто до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території ррфср по 31.12.1991 року за вищезазначених умов.

Позивачка, не погодившись з відмовою у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу та відмовою у призначенні пенсії, звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно ч.3 ст.26 Закону №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

Відмовляючи позивачці у призначенні пенсії за віком відповідач вказав на те, що її страховий стаж становить 7 років 2 дні, що є недостатнім для призначення пенсії (необхідний стаж від 15 до 22 років).

При цьому, органом Пенсійного фонду не зараховано періоди роботи з 03.12.1984 по 31.07.1985, з 01.08.1985 по 07.04.1986, з 02.06.1986 по 07.07.1986, з 14.11.1986 по 04.07.1987, з 20.07.1987 по 31.12.1991 та з 01.01.1992 по 28.05.1995.

Суд зазначає, що згідно з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, чинним законодавством передбачено підтвердження трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у разі коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Суд зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 (далі Угода від 13.03.1992) та Угода, укладена між урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 (далі -- Угода від 14.01.1993), які були чинними на період здійснення трудової діяльності.

Згідно зі ст. 1 Угоди від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Аналогічні положення містить також Угода від 14.01.1993. Зокрема, відповідно до ст. 7 цієї Угоди питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, положення Угоди від 14.01.1993 розповсюджуються також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком.

Окрім цього, ч.2 ст.4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників мігрантів» від 15.04.1994 (далі Угода від 15.04.1994), укладеної між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 № 290/95-ВР, також передбачено, що трудовий стаж, включаючи стаж на пільгових умовах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Суд зазначає, що та обставина, що росія припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не може бути підставою для не врахування періодів трудової діяльності позивачки до страхового стажу, оскільки позивачка набула страховий стаж у той час коли вищезазначена угода була чинною.

А тому, припинення Угоди у 2023 році не може бути підставою для не врахування страхового стажу набутого до дня її припинення.

За таких обставин, наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи з 03.12.1984 по 31.07.1985, з 01.08.1985 по 07.04.1986, з 02.06.1986 по 07.07.1986, з 14.11.1986 по 04.07.1987, з 20.07.1987 по 31.12.1991 та з 01.01.1992 по 28.05.1995.

Також, оскільки з урахуванням зазначених періодів, позивачка має понад 15 років страхового стажу, то наявні підстави для призначення їй пенсії за віком.

Стосовно позовних вимог про зарахування періодів роботи у районах Крайньої Півночі на пільгових умовах, а саме зарахувати один рік роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців, суд зазначає, що обрахунок страхового стажу є компетенцією органів Пенсійного фонду.

Суд зазначає, що у даному випадку позивачці взагалі відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 03.12.1984 по 31.07.1985, з 01.08.1985 по 07.04.1986, з 02.06.1986 по 07.07.1986, з 14.11.1986 по 04.07.1987, з 20.07.1987 по 31.12.1991 та з 01.01.1992 по 28.05.1995, питання про зарахування зазначеного стажу у кратному розмірі відповідачами не вирішувалося та не приймалось рішень про відмову у зарахуванні таких періодів роботи, як один рік роботи за один рік та шість місяців.

Питання про наявність підстав для зарахування страхового стажу як один рік роботи за один рік та шість місяців, має вирішуватися відповідачем під час зарахування до страхового стажу зазначених періодів.

А відтак позовні вимоги про зарахування стажу, як один рік роботи за один рік та шість місяців є передчасними та задоволенню не підлягають.

Також, суд зазначає, що позовні вимоги у ГУ ПФУ в Запорізькій області є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки спірне рішення прийнято ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Крім того, належним способом захисту порушених прав позивачки є не визнання протиправними дій, а скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, оскільки саме у зазначеному рішенні знайшли відображення дії вчиненні суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.26, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії від 30.05.2025 №77.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 03 грудня 1984 по 31 липня 1985, з 01 серпня 1985 по 07 квітня 1986, з 02 червня 1986 по 07 липня 1986, з 14 листопада 1986 по 04 липня 1987, з 20 липня 1987 по 31 грудня 1991, та з 01 січня 1992 по 28 травня 1995 роках, та призначити їй пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 19 квітня 2025 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова