Справа № 420/15646/25
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
-----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/15646/25

Категорія:106000000 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:11.07.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (далі - в/ч НОМЕР_2 ) про:

- визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, виплаченого на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/18006/24 за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати 11 квітня 2025 року відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159).

- зобов`язання в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, виплаченого на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від у справі №420/18006/24 за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати 11 квітня 2025 року відповідно до Закону№2050-ІІІ та Порядку №159.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі №420/846/24 відповідач 18 березня 2025 року виплатив індексацію грошового забезпечення в розмірі 82370,83 грн. Однак, при цьому відповідачем не виплачено позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що діяв у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність щодо відмови у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, виплаченого на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/18006/24 за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати 11 квітня 2025 року відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, виплаченого на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від у справі №420/18006/24 за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати 11 квітня 2025 року відповідно до Закону №2050-III та Порядку №159, але не більше, ніж за шість місяців.

В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_2 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач в будь-якому разі не має права на компенсацію в заявлений період з 01 січня 2018 року по 24 березня 2025 року, оскільки відповідач не порушували строк виплати доходу, який був нарахований позивачу на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі №420/6926/24. Таким чином, у відповідача виник обов`язок виконати рішення і виплатити перераховану підйомну допомогу не пізніше 21 березня 2025 року, так як після цієї дати вже виникає обов`язок нарахувати компенсацію. Як вказує позивач, присуджені кошти були зараховані на картковий рахунок 25 березня 2025 року, тобто обов`язок виплатити компенсацію втрати частини доходів виник у в/ч НОМЕР_2 саме 25 березня 2025 року, а не 01 січня 2018 року. Визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів. Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року, підставою для виплати компенсації в даній справі була б затримка на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів згідно рішення суду. Оскільки доходи були нараховані відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили 21 лютого 2025 року, а дохід був виплачений 25 березня 2025 року, то саме з цього часу необхідно обраховувати строк затримки виплати доходу, на який повинна нараховуватися сума компенсації, а не з 01 січня 2018 року, як неправильно встановив суд першої інстанції.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_2 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі №420/18006/24 відповідач 11 квітня 2025 року виплатив індексацію грошового забезпечення в розмірі 154 764,10 грн.

Однак, при цьому відповідачем не виплачено позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 29 січня 2020 року по 09 лютого 2022 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року по справі №420/18006/24 позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 09 лютого 2022 року, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704 (далі - Постанова №704).

Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін в/ч НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 09 лютого 2022 року, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до Постанови №704, з урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020-2022 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до Постанови №704.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020-2022 роки, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік, грошову компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до Постанови №704, з урахуванням виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду, відповідач 11 квітня 2025 року виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 153 764,10 грн.

Вирішуючи справу (в частині задоволених позовних вимог), суд першої інстанції виходив з того, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не здійснив з працівником повного розрахунку при звільненні, що встановлено судовим рішенням, та підтверджується випискою по картковому рахунку.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону №2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: - пенсії; - соціальні виплати; - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Під доходами у Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до норм ст.ст. 3, 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно ст. 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

Відповідно ст. 7 Закону №2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Системний аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Згідно п.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050-III, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Колегія суддів зазначає, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моментом отримання листа-відповіді суб`єкта владних повноважень про відмову у виплаті особі компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити. Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року по справі №240/186/20 та від 04 травня 2022 року у справі №200/14472/19-а, від 29 червня 2022 року у справі №320/704/19, від 27 липня 2022 року у справі №460/783/20.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 21 лютого 2025 року позивач звернувся з запитом до відповідача з вимогою нарахувати та виплатити компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення позивачу, однак відповідачем надано відповідь від 06 березня 2025 року про відсутність підстав для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідачем 11 квітня 2025 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі №420/18006/24 здійснено виплату індексації грошового забезпечення в розмірі 154 764,10 грн.

Згідно ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

З урахуванням того, що несвоєчасне нарахування належних сум місячного грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 11 квітня 2025 року та остаточний розрахунок з позивачем відбулись у зв`язку з неправомірним нарахуванням такого розрахунку відповідачем, тобто з його вини, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, адже на відповідача покладений обов`язок проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби.

Колегія суддів вважає за необхідне застосовати правову позицію, викладену Верховним Судом у своїх постановах, зокрема, від 19 травня 2022 року у справі №200/3859/21, від 24 січня 2023 року по справі №200/10176/19-а. Так, Верховний Суд дійшов висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що вищевказане грошове забезпечення було виплачено позивачу 11 квітня 2025 року, відтак, у зв`язку із несвоєчасністю такої виплати позивач має право на компенсацію відповідно до діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому колегія суддів зазначає, що в спірних правовідносинах відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, в даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин, а тому повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними, а суд вправі зобов`язати відповідача вчинити певні дії.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи (в межах доводів апеляційної скарги) та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.