Справа № 340/2270/25
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/2270/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Казанчук Г.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішень, а також зобов`язання вчинити певні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Васильченко Зою Сергіївну, звернувся до суду з позовною заявою, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.08.2025 року (а.с.71-74) в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській та Житомирській областях від 22.10.2024 року №01 та від 23.12.2024 року №501 про відмову у призначенні грошової допомоги, на умовах пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 01.07.1983 по 26.06.1985, з 24.11.1987 по 17.07.1988, з 23.08.1988 по 25.12.1988 до страхового стажу, який дає йому право на призначення грошової допомоги, на умовах пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування».

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивачу рішенням від 09.08.2024 року №01 призначено пенсію з 27.07.2024 року. В подальшому позивач 14.10.2024 року та 27.01.2025 звернувся із заявами про до призначення пенсії в частині нарахування та виплати грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", розглянувши які, рішеннями від 22.10.2024 та від 23.12.2024 N 501 відмовлено в призначенні грошової допомоги, на умовах пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону (60 років), він не мав необхідних 35 років страхового стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років. У зарахуванні до стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду проходження військової служби в якості фельдшера медико-санітарної частини в/ч НОМЕР_1 з 01.07.1983 по 26.06.1985, оскільки робота в медико-санітарній частині не передбачена Переліком закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міноборони від 23.03.2017 N 168. Стаж роботи з 24.11.1987 по 17.07.1988 та з 23.08.1988 по 25.12.1988 на посаді медбрата у відділі госпіталізації інфекційних хворих не зараховано, оскільки довідка видана Санкт-Петербурзькою державною бюджетною установою охорони здоров`я ''Санкт-Петербурзька міська дезінфекційна станція'' потребує легалізації.

Ухвалою судді від 14.04.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою судді від 28.04.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (у порядку письмового провадження). Відповідачам встановлений строк на подання відзиву на позов.

Заперечуючи проти позову ГУ ПФУ в Чернігівській області (надалі відповідач 1) 12.05.2025 направлений відзив на позов, у якому вказується про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, на умовах пункту 7-1 розділу ХV ''Прикінцеві положення'' Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', оскільки позивач не має необхідного стражу у розмірі 35 років. Зазначає, що період служби з 01.07.1983 по 26.06.1985 не може бути зарахований до періоду, який дає право на призначення грошової допомоги, оскільки медико-санітарна частина не є закладом охорони здоров`я, який передбачений Переліком №909. Період роботи з 24.11.1987 по17.07.1988 таз 23.08.1988 по 25.12.1988 також не зарахований до періоду, який дає право на призначення грошової допомоги, оскільки протягом вказаного періоду позивач працювала у державі, яка з 23.12.2022 року вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (а.с.33-38).

ГУ ПФУ в Житомирській області (надалі відповідач 2) поданий відзив на позов, яким заперечуються позовні вимоги. Зазначено, що в результаті розгляду матеріалів пенсійної справи позивача встановлено, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.03.1983 він працював в Ленінградській дезінфекційній станції на посаді медбрата з 24.11.1987 по 17.07.1988 та з 23.08.1988 по 25.12.1988. Цей період роботи не зараховано до спеціального стажу, оскільки посада «медбрат» не передбачено переліком закладів установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (Постанова Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909). Спеціальний стаж на посаді працівника сфери охорони здоров`я становить 33 роки 00 місяців 1 день, що є не достатнім для призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, згідно пункту 7-1 розділу XV Закону (а.с.39-61).

Ухвалами Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 року та від 31.07.2025 року витребувані додаткові докази та запропоновано представнику позивача уточнити позовні вимоги.

Дослідивши подані позивачем та відповідачами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, адміністративний суд,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, як одержувач пенсії за віком, відповідно до норм Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування''.

Пенсію ОСОБА_1 призначено з 27.07.2024 рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області, за результатами розгляду його заяви від 01.08.2024 за принципом екстериторіальності.

Позивач звернувся із заявою від 14.10.2024 року, в якій просив призначити до призначити пенсію в частині нарахування та виплати грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яку розглянуто за принципом екстериторіальності, у порядку черговості їх подання, Головними управліннями Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішеннями ГУ ПФУ в Чернігівській області від 22.10.2024 № 501 відмовлено в призначенні грошової допомоги, на умовах пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону (60 років), він не мав необхідних 35 років страхового стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а відповідно до даних системи персоніфікованого обліку стаж становить 31 рік 06 місяців 09 днів (надалі перше спірне рішення, а.с.15 зв).

Позивач знову звернувся із заявою від 17.12.2024 року (а.с.50-51), в якій просив призначити до призначити пенсію в частині нарахування та виплати грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яку розглянуто за принципом екстериторіальності, у порядку черговості їх подання, Головними управліннями Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішеннями ГУ ПФУ в Житомирській області від 23.12.2024 № 501 відмовлено в призначенні грошової допомоги, на умовах пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону (60 років), він не мав необхідних 35 років страхового стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а відповідно до даних системи персоніфікованого обліку стаж становить 33 рік 00 місяців 01 днів (надалі друге спірне рішення, а.с.15 зв).

Отже, законність та справедливість обидвох спірних рішень є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Перш за все, суд звертає увагу, що у двох спірних рішеннях взагалі відсутнє обґрунтування підстав відмови у проведенні перерахунку пенсії відповідно до пункту 9-1 Прикінчевих положень Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування''. Обидва рішення містять різний стаж, який дає право на виплату грошової допомоги. Так, у першому спірному рішенні визначений стаж 31 рік 06 місяців 09 днів, а у другому спірному рішенні визначений стаж 33 роки 00 місяців 01 день.

Спір у цій справі стосується правомірності рішень відповідачів про відмову у проведенні перерахунку та призначенні грошової допомоги, а відтак, мають бути переглянуті судом на предмет відповідності критеріям, визначених частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Suominen v. Finland», заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

При цьому, суд констатує, що спірні рішення відповідачів про відмову в перерахунку пенсії, у яких вказується на відсутність необхідного стажу, без зазначення конкретного періодів, які не були зараховані та підстави, у зв`язку з чим пенсійний орган, відмовився зарахувати такий періоду до стажу, який дає право на отримання десяти місячних пенсій згідно з законодавством. А тому, оскаржувані рішення не можна вважати таким, що відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України, зокрема щодо змісту обґрунтованості.

З урахуванням вищезазначеного, суд вказує, що Конституцією України та КАС України прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи. Фактичне застосування принципу належного урядування є своєрідним «маркером» того як в Україні гарантуються статті 1, 3, 6, 8, 19, 55, 56, 124 Конституції України, а суди застосовують частину другу статті 2 КАС України та статті 3 і 4 Угоди про асоціацію з ЄС.

Відтак, невиконання суб`єктами владних повноважень, відповідачами у цій справі, законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

З огляду на вищезазначене Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є:

1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення;

2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення;

3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб?єкта владних повноважень;

4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи;

5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення не відповідають вимогам вмотивованості, а тому, мають бути скасовані як протиправні.

Водночас, під час розгляду справи, суд зобов`язаний надати правову оцінку доводам, викладеним у відзиві на позов.

Так, у відзиві на позов ГУ ПФУ в Чернігівській області зазначено, що перше спірне рішення прийнято з підстав неврахування до стажу, який дає право на отримання грошової допомоги, періоду з 01.07.1983 по 26.06.1985, оскільки медико-санітарна частина не є закладом охорони здоров`я, який передбачений Переліком №909. А період роботи з 24.11.1987 по17.07.1988 та з 23.08.1988 по 25.12.1988 також не зарахований до періоду, який дає право на призначення грошової допомоги, оскільки протягом вказаного періоду позивач працювала у державі, яка з 23.12.2022 року вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах.

ГУ ПФУ в Житомирській області у відзиві на позов зазначив, що не зарахований до стажу, який дає право на отримання грошової допомоги, період роботи позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.03.1983 в Ленінградській дезінфекційній станції на посаді медбрата з 24.11.1987 по 17.07.1988 та з 23.08.1988 по 25.12.1988, оскільки посада «медбрат» не передбачена переліком закладів установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (Постанова Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909).

При цьому, суд вдруге акцентує увагу, що у другому спірному рішенні, ГУ ПФУ в Житомирській області вже змінений розмір стажу, який дає право на призначення одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, з 31 року до 33 років, і вже частина періоду, який не був зарахований ГУ ПФУ в Чернігівській області, ГУ ПФУ в Житомирській області був зарахований до стажу, який дає право на отримання грошової допомоги. Крім того, суд звертає увагу, на зміну підстав не зарахування спірного періоду. Так, у відзиві на позов щодо першого рішення (ГУ ПФУ в Чернігівській області) вказали підставу для неврахування цього періоду факт виходу з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежнимх Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023 року.

Водночас, у відзиві на позові щодо другого спірного рішення (ГУ ПФУ в Житомирській області) вказані інші підстави. А саме, те, що посада «медбрат» не передбачено переліком закладів установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (Постанова Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909

Представник позивача, у заяві від 11.08.2025 року, уточнила позовні вимоги, спрямувавши їх до ГУ ПФУ в Житомирській області вимоги про зарахування періоду з 01.07.1983 по 26.06.1983, який цим територіальним органом пенсійного органу був зарахований стажу, який дає право на отримання грошової допомоги.

Отже, слід надати правову оцінку періоду роботи позивача в Ленінградській дезінфекційній станції на посаді медбрата з 24.11.1987 по 17.07.1988 та з 23.08.1988 по 25.12.1988.

Статтею 62 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' від 05.11.1991р. N 1788-XI основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно підпункту 2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. № 637.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 18.03.1983 (а.с.7-9) №№4,5 про прийняття на роботу та звільненні, з відповідним посиланням на накази, які скріплені печаткою та підписом уповноваженої особи. Отже, заперечень щодо повноти цих записів у пенсійного органу відсутні. Водночас, цей період не зарахований через те, що у трудовій книжці вказана посада "медбрат", а не медична сестра.

Принагідно суд зазначає, що посада "медбрат"(або "брат медичний") є чоловічим відповідником професії "медсестра". Це особа із середньою медичною освітою, яка працює під керівництвом лікаря, надає допомогу пацієнтам, сім`ям та громадам у сфері сестринської справи. Наказ МОЗ України від 2019 року вніс зміни до Класифікатора професій, запровадивши гендерно-нейтральні назви посад, тому "медбрат" є офіційною назвою для чоловіків у цій сфері.

Відповідно до наказу №805 від 10.04.2019, "медбрат" це офіційна назва для чоловіків, яка використовується в трудових книжках та інших документах, на відміну від "медсестра" для жінок.

Отже, доводи відповідача 2, викладені у другому спірному рішенні є помилковими, з огляду на вищевказане.

Принагідно суд зазначає таке.

23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України ''Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року'', відповідно до якого зупинене у відносинах, зокрема, з Російською Федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України в м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах віл 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.

Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року.

Враховуючи вищезазначене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу''.

Пунктом 22 Порядку № 637 визначено, що стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення, до укладення відповідних двосторонніх угод).

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, можливо прийти до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-ХІІ, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Позивач до заяви про призначення пенсії долучила, зокрема, трудову книжку та підтверджуючі довідки.

Відповідачем не зараховано до загального страхового стажу періоди роботи в Ленінградській дезінфекційній станції на посаді медбрата з 24.11.1987 по 17.07.1988 та з 23.08.1988 по 25.12.1988 (наразі Російська Федерація), що підтверджується записами у трудовій книжці, оскільки для України Угода СНД припинила свою дію 19.06.2023 року.

Частиною 1 статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року та ратифіковану Законом України "Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" встановлено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Казахстан.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Статтею 7 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі Постанова №1328) передбачено вихід України з цієї Угоди, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України з 19.06.2023 року.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 Україна як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

З огляду на викладене, суд зауважує, що у правовому полі, наслідки виходу України з Угоди про гарантії прав громадян держави, можуть застосовуватись лише після 19.06.2023 року.

Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову від 04 лютого 2023 р. № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.

Позивач не може нести тягар позбавлення права, набутого під час його роботи на посаді лаборанта.

Враховуючи зазначене вище, на момент набуття страхового стажу між державами діяла Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, а тому набутий стаж позивачем слід зарахувати до його страхового стажу, та до стажу, який дає право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відтак, суд робить дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

Вимоги до вмотивованості рішення суб`єкта полягають у повному й обґрунтованому викладенні підстав, якими керувався суб`єкт при ухваленні рішення, зокрема: посилаючись на встановлені обставини, докази, закони та мотивуючи кожен аргумент учасників справи. Мотивоване рішення повинно пояснювати, чому саме так було вирішено, і чому були відхилені інші аргументи чи докази.

Згідно пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е", пункту "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

У відповіді ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 08.08.2025 року вказано, що позивач є одержувачем пенсії за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.68).

Верховний Суд у постанові від 15.06.2022 по справі № 200/854/19-а виснував:

"норму пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її, право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах."

У постанові від 22.02.2024 у справі № 260/323/20, правовідносини у якій є подібними, Верховний Суд зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Водночас, до спеціального страхового стажу мають бути зарахований період роботи позивача, який підтверджений записами у трудовій книжці.

Відповідач-2 надав суду розрахунок стажу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому вказано про наявність стажу з урахуванням перетину періодів 44 роки 5 місяців 17 днів (а.с.59). Згідно вказаного розрахунку, військова служби з 10.05.1983 по 26.06.1985 зарахована до страхового стажу, водночас, період роботи позивача в Ленінградській дезінфекційній станції на посаді медбрата з 24.11.1987 по 17.07.1988 та з 23.08.1988 по 25.12.1988 (наразі Російська Федерація). Цей період перетинається періодом навчання у вищих середніх навчальних закладає з 01.09.1985 по 21.06.1991. При цьому, обрахунок стажу із визначенням особливості трудової діяльності прац. охорони здор. (посади із пост.909), при арифметичному додаванні, перевищую 35 років. Проте, через дефектність оскаржуваних рішень (відсутня мотивація), суд не має можливості достеменно дослідити та надати правовий аналіз правомірності зарахованих чи ні періодів роботи позивача, які дають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Визнання протиправним та скасування оскаржуваних рішень, не призведе до відновлення порушеного права позивача, проте, вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області зарахувати періоду військової служби з 01.07.1983 по 26.06.1985 не може бути задоволена, з огляду на те, що цей орган не зазначав ні у рішенні від 23.12.2024 року, ні у відзиві на позов про не зарахування періоду строкової служби позивача до стажу, який дає право на призначення грошової допомоги.

Не підлягає задоволенню і вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області зарахувати до періоду, який дає право на призначення грошової допомоги з 24.11.1987 по 17.07.1988 року, з 23.08.1988 по 25.12.1988, оскільки оскаржуване рішення не містить інформації щодо не зарахування цього періоду.

Принагідно суд зазначає, що ні доводи відповідача-1 та відповідача-2 щодо не зарахування до періоду, який дає право на призначення грошової допомоги з 24.11.1987 по 17.07.1988 року, з 23.08.1988 по 25.12.1988 не ґрунтується на нормах права.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, необхідно визначити як зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області, як останнього пенсійного органу, який розглядав заяву позивача, повторно розглянути його заяву від 17.12.2024 року про визнання права на 10 пенсій з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір в розмірі 1938,00 грн (а.с.21, 28), а відтак, вказану суму слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005; ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області ''Про відмову в перерахунку пенсії'' від 22.10.2024 року №01.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 23.12.2024 року №01 ''Про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.12.2024 року та прийняти рішення, з урахуванням змісту цією постанови.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір по 969 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області солідарно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК