Справа № 620/7183/25
Суддя: Марія ДУБІНА
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 року Чернігів Справа № 620/7183/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури, Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області, ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

25.06.2025 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, у якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Чернігівської області із залишення без розгляду скарги вх. №367/0/7-25 від 04.02.2025;

зобов`язати Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури Чернігівської області розглянути по суті його скаргу вх. №367/0/7-25 від 04.02.2025, з урахуванням правових висновків які будуть надані судом;

зобов`язати Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури Чернігівської області відшкодувати йому завдану моральну шкоду у розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.).

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає, що відповідач протиправно повернув йому без розгляду його скаргу стосовно факту дисциплінарного проступку члена дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області адвоката ОСОБА_2 з протиправної бездіяльності виконання покладених на нього обов`язків що призвело до настання негативних наслідків (скарга від 04.02.2025 мітить попередній предмет скарги від 23.12.2024) та вчинив протиправну бездіяльність.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 07.07.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечуючи проти заявлених позовних вимог, вказує на законність дій голови відповідача, оскільки скарга ОСОБА_1 не відповідала вимогам пунктів 18 і 38-1 Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 30.08.2014 № 120 (далі - Положення), то вона не могла бути прийнята і зареєстрована в порядку, передбаченому пунктами 20 і 21 Положення, а підлягала поверненню згідно з пунктом 18 Положення на підставі рішення голови КДКА Чернігівської області, яке було прийнято згідно із пунктом 19 Положення через те, що скарги на дії чи бездіяльність голів КДКА регіону, голів та/або членів дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону під час здійснення дисциплінарного провадження, розглядаються Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури під час розгляду скарг на рішення, прийняті такими КДКА у відповідних дисциплінарних провадженнях. Тобто, рішення про повернення та залишення без розгляду заяв (скарг) приймає не юридична особа, тобто не кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури регіону, а конкретна посадова особа, яка наділена відповідними повноваженнями.

У відповіді на відзив позивач заперечуючи проти доводів відповідача у його відзиві, просить задовольнити його позов.

Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Рішення Дисциплінарної палати КДКА Одеської області від 20.02.2024 було відмовлено у відкритті дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_3 за скаргою позивача.

23.12.2024 позивач звернувся до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (далі - ВКДКА) із скаргою від 23.12.2024 з підстав встановленого факту дисциплінарного проступку члена дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області адвоката ОСОБА_2 з протиправної бездіяльності виконання покладених на нього обов`язків що призвело до настання негативних наслідків.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 29.05.2024 у справі № 420/8974/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024, частково задовольнив позовні вимоги:

визнав протиправним та скасував рішення Дисциплінарної Палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 20.02.2024 провадження 817/23, реєстраційний номер 817/0/14-2/24, яким відмовлено в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_3 (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 16.10.2019);

Зобов`язав Дисциплінарну Палату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 щодо поведінки адвоката ОСОБА_3 від 29.12.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

у задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

27.01.2025 позивач отримав повідомлення ВКДКА вих. № 502 від 27.01.2025 про відмову у розгляді скарги від 23.12.2024 вх. № 24747 від 26.12.2024стосовно члена Дисциплінарної палати КДКА Одеської області адвоката ОСОБА_2. з підстав того, що за частиною четвертою статті 52 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) до повноважень ВКДКА віднесений зокрема розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури, в силу чого прохання які зазначені у скарзі не відносяться до повноважень ВКДКА, з підстав чого за рішенням №406 від 20.01.2025 матеріали скарги від 23.12.2024повернуті заявнику.

04.02.2025 позивач звернувся до КДКА Одеської області зі скаргою з встановленого факту дисциплінарного проступку члена дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області адвоката ОСОБА_2 з протиправної бездіяльності виконання покладених на нього обов`язків що призвело до настання негативних наслідків (скарга від 04.02.2025 мітить попередній предмет скарги від 23.12.2024), яка в порядку пункту 23 Положення та пункту 66 Правил адвокатської етики була скерована до іншої КДКА регіону для розгляду по суті зазначених питань та прийняття відповідних рішеннь.

21.05.2025 позивач отримав повідомлення від ВКДКА вих. No 3297 від 20.05.2025, що матеріали скарги від 04.02.2025 стосовно члена Дисциплінарної палати КДКА Одеської області адвоката ОСОБА_2., у відповідності до пунктів 2.3.17, 2.3.18 Регламенту ВКДКА, скеровані до КДКА Чернігівської області для розгляду по суті, прийняття рішення та повідомлення зацікавлених осіб про результати розгляду.

Листом голови КДКА Чернігівської області від 02.06.2025 № 429 від 02.06.2025 позивача було повідомлено про те, що його скарга не можу бути прийнята та підлягає поверненню оскільки відповідності до пункту 38-1 Положення, скарги на дії чи бездіяльність голів КДКА регіону, голів та/або членів дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону під час здійснення дисциплінарного провадження, розглядаються ВКДКА під час розгляду скарг на рішення, прийняті такими КДКА у відповідних дисциплінарних провадженнях, а за змістом скарги від 04.02.2025 вбачається що скарга надавалася відносно члена Дисциплінарної палати КДКА Одеської області адвоката ОСОБА_2 з неналежного виконання службових обов`язків під час виконання дисциплінарного провадження стосовно адвоката ОСОБА_3., з підстав чого КДКА Чернігівської області не може переймати на себе повноваження ВКДКА.

ОСОБА_1 , вважаючи протиправною бездіяльність КДКА Чернігівської області із залишення без розгляду скарги вх. №367/0/7-25 від 04.02.2025, звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій або не вчинення їх у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Закон № 5076-VI визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

Загальні умови дисциплінарної відповідальності адвоката визначені у статті 33 Закону № 5076-VI, частиною третьою якої визначено, що дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 50 Закон № 5076-VI до повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури належать здійснення дисциплінарного провадження стосовно адвокатів.

Частиною десятою статті 50 Закону № 5076-VI визначено , що кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є юридичною особою і діє відповідно до цього Закону, інших законів України та положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури.

Установчим документом кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури є положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, яке затверджується Радою адвокатів України (частина одинадцята статті 50 Закону № 5076-VI).

Згідно із частиною сьомою статті 50 Закону № 5076-VI рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури приймається шляхом голосування більшістю голосів від загальної кількості членів її палат. Рішення палати приймається шляхом голосування більшістю голосів від загальної кількості і?і? членів, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, лист від 02.06.2025 № 429, який підписаний головою КДКА Чернігівської області, не є рішенням КДКА Чернігівської області як юридичної особи, адже цей лист не є наслідком голосування більшістю голосів від загальної кількості членів цієї КДКА.

У свою чергу суд зазначає, що рішенням Ради адвокатів України від 30.08.2014 № 120 було затверджено Положення, відповідно до пункту 19 якого рішення про повернення та залишення без розгляду заяви (скарги) приймає Голова кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, якій/якому адресовано заяву (скаргу), про що повідомляється особа, яка її подала, крім анонімних заяв (скарг).

Тобто, рішення про повернення та залишення без розгляду заяв (скарг) приймає не юридична особа, тобто не кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури регіону, а конкретна посадова особа, яка наділена відповідними повноваженнями.

Вказане Положення передбачає декілька підстав для прийняття головою КДКА рішення про повернення чи залишення без розгляду заяви (скарги). Ці підстави викладено в пунктах 15, 17 і 18 Положення.

Рішення голови КДКА Чернігівської області, оформлене листом від 02.06.2025 за вих. № 429, прийнято на підставі приписів пункту 18 Положення, відповідно до якого не підлягають розгляду і повертаються повторні заяви (скарги) до однієї і тієї ж кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від одного і того ж заявника (скаржника) з одного і того ж питання, якщо перша заява (скарга) вирішена по суті; заяви (скарги) подані до неналежної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону, а також заяви (скарги) осіб, визнаних судом недієздатними.

Тобто, цей пункт містить декілька підстав для того, щоб заява (скарга) не підлягала розгляду і поверталась.

При цьому, положеннями пункту 38-1 Положення визначено, що скарги на дії чи бездіяльність голів КДКА регіону, голів та/або членів дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону під час здійснення дисциплінарного провадження, розглядаються Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури під час розгляду скарг на рішення, прийняті такими КДКА у відповідних дисциплінарних провадженнях.

Тобто вказано норма містить приписи про те, що певні дії чи бездіяльність членів дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону під час здійснення дисциплінарного провадження не можуть бути предметом самостійного оскарження, а ці скарги (тобто, їхні доводи та/ або обґрунтування) розглядаються не самостійно, а під час розгляду скарг на рішення, прийняті такими КДКА у відповідних дисциплінарних провадженнях.

У випадку зі скаргою позивача, то вона була повернута на підставі того, що її було подана до неналежної КДКА регіону, оскільки його скарга стосувалась дій (бездіяльності) члена дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону під час здійснення дисциплінарного провадження, яка може бути предметом ревізії Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури під час розгляду скарг на рішення, прийняте такою КДКА у відповідному дисциплінарному провадженні, а саме дисциплінарного провадження за скаргою ОСОБА_1 стосовно адвоката ОСОБА_3.

Таким чином, оскільки скарга ОСОБА_1 не відповідала вимогам пунктів 18 і 38-1 Положення, то вона не могла бути прийнята і зареєстрована в порядку, передбаченому пунктами 20 і 21 Положення, а підлягала поверненню згідно із пунктом 18 Положення на підставі рішення голови КДКА Чернігівської області, яке було прийнято згідно із пунктом 19 Положення.

При цьому, у листі від 02.06.2025 за підписом голови КДКА Чернігівськоі? області було детально роз`яснено ОСОБА_1 причини (підстави) повернення и?ого скарги.

З урахуванням наведеного у суду відсутні підстави вважати, що в оспорюваних діях (бездіяльності) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Чернігівської області із повернення скарги позивача від 04.02.2025 №367/0/7-25 наявні ознаки протиправності, оскільки її дії щодо повернення позивачу його скаргу відповідають критеріям, визначеним у статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України.

До того ж, суд вважає вказати на те, що оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі №420/8974/2 (залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 14.10.2024) було скасовано рішення дисциплінарної палати КДКА Одеської області від 20.02.2024 та зобов`язано цю палату повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 щодо поведінки адвоката ОСОБА_3 від 29.12.2023 з урахуванням правової оцінки, наданоі? судом у рішенні суду, то скаргу на бездіяльність члена дисциплінарної палати КДКА Одеської області ОСОБА_2. позивач має право подати з урахуванням вимог, передбачених пункту 38-1 Положення, а саме для того, щоб таку скаргу розглядала ВКДКА під час розгляду скарги на рішення, прии?няте такими КДКА у відповідному дисциплінарному провадженні.

Тобто, подання такої скарги можливе лише після повторного розгляду тієї скарги ОСОБА_1 , про яку йде мова у резолютивній частині рішення вищевказаного Одеського окружного адміністративного суду, КДКА Одеської області чи іншою КДКА регіону (у разі передання скарги до іншої КДКА).

Що стосується наведених у тексті позову тверджень позивача про те, що йому було завдано моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності КДКА Чернігівської області із залишення без розгляду його скарги, повернення матеріалів скарги начебто неналежним зв`язком і у неналежному стані, то слід звернути увагу суду на наступне.

Згідно статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із статтею 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Крім того, статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Однак, позивачем таких доказів суду не надано.

Виходячи з доводів скаржника, суд вважає їх недостатніми та позивачем не доведено наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.

По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.

Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

Тож, беручи до уваги встановлені у справі обставини та норми, якими врегульовані спірні правовідносини, з урахуванням висновків Верховного Суду, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 255-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури, Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області, ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Марія ДУБІНА