Справа № 420/6880/25
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6880/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 13 рішення комісії Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_6; АДРЕСА_3) з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого Протоколом № 47/д від 27 грудня 2024 року про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», визначенні її права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року і повернення документів на доопрацювання;

- зобов`язати Міністерство оборони України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_6; АДРЕСА_3) призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як члену сім`ї загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця, її чоловіка - ОСОБА_2 , внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини;

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 12.06.2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік - ОСОБА_2 , брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в населених пунктах: Лиман, Коровій Яр Краматорського району Донецької області. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 загинув наслідок гострої недостатності кровообігу, гострої ішемічної хвороби серця, в пункті тимчасової дислокації НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 . Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 25.05.2024р. № 150 та витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 регіональної військово-лікарської комісії (протокол № 1330 від 18.03.2024) «Захворювання підполковника ОСОБА_2 , 1969 р.н. «Гостра недостатність кровообігу, гостра ішемічна хвороба серця (ІНФОРМАЦІЯ_2)», яке призвело до смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 від 19.01.2024, лікарським свідоцтвом про смерть від № 34 від 15.01.2024 ЗАХВОРЮВАННЯ, ЯКЕ ПРИЗВЕЛО ДО СМЕРТІ ТА ПРИЧИНА СМЕРТІ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНІ ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ». З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 позивач звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 із відповідною заявою. 21.01. 2025 року отримала лист № 162 від 21.01.2025р., в якому було повідомлено про результати розгляду її заяви Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, відповідно до якого їй було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 посилаючись на те, що смерть ОСОБА_2 не є наслідком отриманого поранення (контузії, травми, каліцтва), а настала внаслідок захворювання.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.05.2025р. прийнято до розгляду заяву представника позивача - адвоката Карташова Артема Геннадійовича про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 13 рішення комісії Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_6; АДРЕСА_3) з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого Протоколом № 47/д від 27 грудня 2024 року про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», визначенні її права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року і повернення документів на доопрацювання.

- зобов`язати Міністерство оборони України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_6; АДРЕСА_3) призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як члену сім`ї загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця, її чоловіка підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заступника командира 1 механізованого батальйону з тилу військової частини НОМЕР_4 , внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 року витребувано від Міністерства оборони України Рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», оформлене Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України № 47/д від 27 грудня 2024 року (у формі витягу). Зупинено провадження по справі № 420/6880/25, - до отримання витребуваних судом письмових доказів.

У відзиві на позовну заяву відповідач - Міністерство оборони України вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, зазначаючи, зокрема, що дія Постанови № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не розповсюджується на спірні правовідносини. Позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, оскільки смерть ОСОБА_2 не є наслідком отриманого поранення (контузії, травми, каліцтва), а настала внаслідок захворювання.

З урахуванням отримання витребуваних від відповідача документів згідно Ухвали від 12.05.2025р., а саме Рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», оформлене Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України № 47/д від 27 грудня 2024 року (у формі витягу), Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.08.2025р. поновлено провадження в справі, відповідно до положень ст.237 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 - дружина загиблого підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 з 28 лютого 2022 року.

У період з 12 червня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в населених пунктах: Лиман, Коровій Яр Краматорського району Донецької області (див. додаток 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 загинув наслідок гострої недостатності кровообігу, гострої ішемічної хвороби серця, в пункті тимчасової дислокації НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частина НОМЕР_3 y АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_4 від 25.05.2024р. № 150 та витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 регіональної військово-лікарської комісії (протокол № 1330 від 18.03.2024) «Захворювання підполковника ОСОБА_2 , 1969 р.н. «Гостра недостатність кровообігу, гостра ішемічна хвороба серця (ІНФОРМАЦІЯ_2)», яке призвело до смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 від 19.01.2024, лікарським свідоцтвом про смерть від № 34 від 15.01.2024 - захворювання, яке призвело до смерті та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини».

З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 позивач звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 із відповідною заявою. із відповідною заявок.

21 січня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 листом № 162 від 21.01.2025р., повідомив позивачу про результати розгляду її заяви Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Відповідно до вказаного листа було повідомлено про відмову позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 посилаючись на наступне:

«... постанова Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі або у разі смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), тоді як смерть ОСОБА_2 , згідно наданих документів, не є наслідком отриманого поранення (контузії, травми, каліцтва), настала внаслідок захворювання.

У разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконання ним обов`язків військової служби чи смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, одноразова грошова допомога призначається відповідно до Порядку призначення виплати грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.

Оскільки підполковник ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання, яке не пов`язане з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) отриманим у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, право на отримання одноразової грошової допомоги визначається відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови № 975».

Не погоджуючись із прийнятими рішенням, позивач звернулася з позовом до Одеського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно абзацу 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІП, дія цього Закону поширюється, зокрема на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.

Частиною 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають наступні члени сім`ї загиблого військовослужбовця:

- діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після й смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за життя було позбавлено батьківських прав;

- вдова (вдівець);

- батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);

- внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті їх батьки загинули (померли);

- жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;

- утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до пункту 2 Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, що прийнята на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 за №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.

Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень.

Згідно ч. 3 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням такого: розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, не може становити менше 15 мільйонів гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 (далі- Постанова № 168) особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога розмірі 15 млн. гривень.

Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень.

З метою реалізації вказаного права на виплату одноразової грошової допомоги позивач звернулась із відповідною заявою ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За результатами розгляду заяви позивача, відповідач відмовив у призначенні та виплаті такої одноразового грошової допомоги.

При цьому, причиною відмови у призначенні одноразової грошової допомоги відповідачем вказано, що « ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання, яке не пов`язане з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), отриманим у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини».

Однак, така відмова відповідача у призначенні гарантованої державою виплати, на думку суду, суперечить нормам чинного законодавства та фактичним обставинам.

Так, судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_4 від 25.05.2024р. № 150 та витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 регіональної військово-лікарської комісії (протокол № 1330 від 18.03.2024) «Захворювання підполковника ОСОБА_2 , 1969 р.н. «Гостра недостатність кровообігу, гостра ішемічна хвороба серця (ІНФОРМАЦІЯ_2)», яке призвело до смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 від 19.01.2024, лікарським свідоцтвом про смерть від № 34 від 15.01.2024 - захворювання, яке призвело до смерті та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини».

У Постанові від 17.07.2024р. у справі № 600/548/23-а Верховний Сул дійшов таких висновків, що за своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника).

Окрім того, у згаданій справі містились матеріали, якими було підтверджено, що захворювання загиблого солдата і причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини, а саме витягом з протоколу регіональної військово-лікарської комісії.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що в контексті встановлених обставин у цій справі, позивачка має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі сина, військовослужбовця під час дії воєнного стану відповідно до пункту 2 Постанови № 168 у розмірі 15000000,00 грн з підстав того, що його смерть пов`язана із захистом Батьківщини.

Обставини справи № 600/548/23-а є аналогічними тим, що стали підставою для звернення позивача до суду із даними вимогами.

До того ж, відповідно до Довідки про безпосередню участь ОСОБА_3 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 3235 від 06.03.2024 р., у період з 12.06.2023р. по 14.01.2024р. загиблий чоловік позивача брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в населених пунктах: Лиман, Коровій Яр Краматорського району Донецької області.

Вказана довідка підтверджує той факт, що ОСОБА_2 помер безпосередньо під час участі у бойових діях та виконання заходів необхідних для забезпечення оборони України під час дії воєнного стану, а витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 25.05.2024р. № 150 та витяг з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 регіональної військово-лікарської комісії (протокол № 1330 від 18.03.2024) підтверджують те, що захворювання померлого та причина смерті пов`язані саме із захистом Батьківщини.

Отже, твердження відповідача про те, ОСОБА_2 не є загиблим (померлим) військовослужбовцем, внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини, а тому його дружина ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому п. 2 Постанови № 168 є помилковим та суперечить нормам чинного законодавства.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 380/9868/23.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Щодо вимог про зобов`язання Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_6; АДРЕСА_3) призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як члену сім`ї загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця, її чоловіка підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заступника командира 1 механізованого батальйону з тилу військової частини НОМЕР_4 , внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, суд зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтями 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

В той же час, адміністративний суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити конкретні дії лише за умови, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 809/1231/16 викладено висновок, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

До того ж суд акцентує увагу, що згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Також слід зазначити, що за приписамист.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»

«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»

Таким чином, суд зауважує, що Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, при розгляді питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги позивачці повинна досліджувати питання щодо виплати грошової допомоги з приводу захворювання чоловіка позивача, що пов`язано з виконання ним обов`язків військової служби, та, належить до виключних повноважень вищевказаної Комісії.

У зв`язку з зазначеним, належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах, суд вважає саме зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву про призначення і виплату позивачеві одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що є дотриманням судом гарантій про те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії, підлягають задоволенню частково, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до о Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 13 рішення комісії Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_6; АДРЕСА_3) з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого Протоколом № 47/д від 27 грудня 2024 року про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», визначенні її права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року і повернення документів на доопрацювання.

3. В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 27.08.2025 року, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. у відпустці з 30.05.2025 по 27.06.2025, з 15.08.2025 року по 22.08.2025 року, а також на лікарняному з 07.07.2025 року по 08.08.2025 року, включно.

Суддя Ю.В. Харченко

Позовні вимоги ОСОБА_1 до о Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії, - задовольнити частково

27.08.28.