Справа № 621/1415/25
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 р.Справа № 621/1415/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 09.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Вельможна І.В., вул. Леніна, 6, м. Зміїв, Зміївський, Харківська, 63404, повний текст складено 11.07.25 року по справі № 621/1415/25

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до Державної служби України з питань безпеки на транспорті (далі відповідач), в якому просив:

1) визнати протиправною та скасувати постанову Головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Теслюк Є.В. по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 25.04.2025 серія АВ № 00005728;

2) визнати протиправною та скасувати постанову Головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Головної Т.С. по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 25.04.2025 серія АВ № 00005729;

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09.07.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасуванні постанови по справі про адміністративне правопорушення серія АВ № 00005728 від 25.04.2025, серія АВ № 00005729 від 25.04.2025 - відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його необґрунтованість, незаконність, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Зміївського районного суду Харківської області від 09.07.2025 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на помилковість висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваних постанов від 25.04.2025, який мотивований тим, що у спірних правовідносинах мали місце два різних адміністративних правопорушення, а не одне триваюче. Наполягає, що ухвалюючи дві постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до ч.2 ст. 132-1 КУпАП за перевищенням нормативних параметрів навантаження на одинарну вісь транспортного засобу, зазначених у п. 22.5 ПДР України, які було зафіксовано в автоматичному режимі в один той самий день, але в різний проміжок часу, відповідачем було фактично притягнуто позивача до адміністративної відповідальності двічі за одне й те саме порушення, що суперечить приписам ст. 61 Конституції України. Позивач зауважує, що в даному випадку має місце одне триваюче правопорушення, адже воно вчинено протягом певного безперервного проміжку часу, протягом якого транспортний засіб рухався по безперервному маршруту, без зупинок.

Крім того, апелянт зазначив, що в автомобілі та причепі перебував мілко дрібний вантаж, що підтверджується товарно-транспортною накладною, відтак його можна прирівняти до сипучого, який в силу своїх властивостей легко переміщується з осі на вісь під дією мінімального руху чи зміщення кута нахилу. Стверджує, що на даний час відсутня офіційно затверджена методика зважування сипучих та рідких вантажів, що унеможливлює достовірне визначення перевищення вагових норм. Проведення зважування у русі не може дати однозначних та достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу.

Також позивач зазначив, що санкція за ч.2 ст. 132 КУпАП передбачає настання відповідальності за умови перевищення вагових норм від 5%. При цьому в постанові №1 зафіксовано перевищення на 6,643% (0,764 тонн), а у постанові №2 на 5,548 % (0,638 тонн), що, за підрахунками позивача, вказує на те, що в даному випадку фактично має місце перевищення на 1,643% (6, 643% - 5%), тобто на 0,188 тонн за постановою №1; та на 0,548% ( 5,548%-5%), тобто на 0,063 тонн за постановою №2, що позивач вважає незначними перевищеннями дозволеної маси вантажу.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

З приводу доводів позивача в частині подвійного притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 КУпАП, відповідач зазначив, що положення частини 2 статті 36 КУпАП, до вказаних правовідносин не застосовуються, так як справа про кожне зафіксоване адміністративне правопорушення розглядалась окремо, у різний час та різними уповноваженими особами - Теслюк Є.В., Головня Т.С. Правопорушення зафіксовані різними комплексами зважування в різний час на різних ділянках доріг, тож показники порушення вимог законодавства повинні розглядатись окремо в межах сформованих в автоматичному режимі даних, що відповідає частині першій статті 36 КУпАП.

Наполягає, що в даному випадку, Державна служба України з питань безпеки на транспорті, приймаючи оскаржувані постанови, зафіксувала окремі адміністративні правопорушення з самостійними складами, з огляду на різницю кожного в об`єктивній стороні - час, місце (відрізок дороги), обставини. Автоматична фіксація адміністративних правопорушень не передбачає здійснення розрахунків, складання інших документів, які будуть доказами скоєння адміністративного проступку. Усі вимірювання здійснює технічний пристрій, інформація про який наявна у постанові.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судовим першої інстанції встановлено, що 25.04.2025 головним спеціалістом відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті - Теслюк Є.В. прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серія АВ № 00005728.

Постановою встановлено, що 12.04.2025 о 18 год 15 хв., за адресою Н-03, км 246+654, Хмельницька обл. автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 18.440, ДНЗ НОМЕР_1 , який рухався із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 6,643% (0.764 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон, у зв`язку з чим постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 8500,00 грн., як міру адміністративної відповідальності, яка встановлена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП (а. с. 12, 80).

Крім того, 25.04.2025 головним спеціалістом відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті - Головня Т.С. прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серія АВ № 00005729.

Постановою встановлено, що 12.04.2025 о 20 год 10 хв., за адресою Н-10, км 248+935, Чернівецька обл. автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 18.440, ДНЗ НОМЕР_1 , який рухався із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 5,548% (0.638 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон, у зв`язку з чим постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 8500,00 грн., як міру адміністративної відповідальності, яка встановлена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП (а. с. 13, 87).

Позивач, не погоджуючись з вказаними постановами, звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дослідженими доказами, у повній мірі підтверджено факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП, відповідальність за яке несе власник транспортного засобу - позивач ОСОБА_1 , що виключає наявність підстав для визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення серія АВ № 00005728 від 25.04.2025 та серія АВ № 00005729 від 25.04.2025.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Пунктом 1, 3 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 №103 зі змінами, встановлено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 2 ст. 19 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

В пункті 1.3 Правил зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі по тексту - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Таким чином, пунктом 22.5 ПДР передбачені обмеження як вагових, так і габаритних параметрів транспортних засобів та їх составів.

Відповідно до ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Так, особа суб`єкта відповідальності за частиною 2 статті 132-1 КУпАП визначається відповідно до статті 14-3 КУпАП.

Частиною 1 статті 14-3 КУпАП встановлено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною 2 статті 122-2, частинами 2 і 3 статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Матеріалами справи підтверджено, що власником транспортного засобу MAN TGX 18.440, державний номерний знак НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с. 22) є ТОВ «Компанія Вінгард Транс Груп», директором якого є ОСОБА_1 .

Особою, за якою зареєстровано транспортний засіб, вважається власник даного транспортного засобу та саме на таку особу відповідно до статті 14-3 КУпАП покладається адміністративна відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною 2 статті 132-1 цього Кодексу, за умови відсутності в ЄДРТЗ відомостей про належного користувача даного транспортного засобу.

У разі невнесення відомостей до ЄДРТЗ щодо належного користувача транспортного засобу відповідальною особою за вчинення адміністративних правопорушень, зокрема передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП, є безпосередньо особа, за якою транспортний засіб зареєстрований, або керівник юридичної особи, за якою він зареєстрований.

Відтак, ОСОБА_1 , як власник вищезазначеного транспортного засобу згідно положень статті 14-3 КУпАП, несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (ч.1 ст. 247 КУпАП).

Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що за змістом диспозиції норми частини 2 статті 132-1 КУпАП для визначення складу адміністративного правопорушення у розумінні вказаної норми з`ясуванню та перевірці підлягають факт перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величини, що обчислюються шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.

Отже, дані вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу та фактичного навантаження на осі є визначальними для висновку про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.

Зі змісту оскаржуваних постанов колегією суддів встановлено, що 12.04.2025 о 18 год 15 хв., за адресою Н-03, км 246+654, Хмельницька обл. автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 18.440, ДНЗ AX3412MK, який рухався із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 6,643% (0.764 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон, та 12.04.2025 о 20 год 10 хв., за адресою Н-10, км 248+935, Чернівецька обл. автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 18.440, ДНЗ AX3412MK, який рухався із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 5,548% (0.638 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон, що було кваліфіковано як порушення частини 2 статті 132-1 КУпАП.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком № 1174.

Згідно з пунктом 16 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли.

В силу пункту 2 Порядку № 1174 інформаційний файл - упорядкована сукупність відомостей про транспортний засіб, відповідальну особу, визначену статтею 14-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та метаданих, сформованих автоматичним пунктом.

Система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.

Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (пункт 7 Порядку № 1174).

Колегією суддів встановлено, що фіксація адміністративного правопорушення здійснена відповідачем вимірювальним обладнанням автоматичного пункту WIM 14, 14 та WIM 57, 057*002, який відповідає вимогам Технічного регламенту, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 35-02/3812, чинне до 20.09.2025.

Згідно з пунктами 12-15 Порядку № 1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.

Метадані повинні містити дані про:

засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки);

місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати);

найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;

дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 "Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку", повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі);

фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака;

відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

З викладеного вбачається, що процес системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті здійснюється в автоматичному режимі, що включає формування структурованих даних, інформаційних файлів тощо, та має як наслідок - автоматизоване формування системою проекту постанови про адміністративні правопорушення, а відтак, і габаритно-вагові розрахунки щодо транспортного засобу здійснюються в автоматичному режимі та в подальшому застосовуються відповідною посадовою особою при прийнятті постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами закріплена в Додатку 1 до Інструкції № 512, відповідно до якої: % перевищення = ((Х факт - Х норм - похибка пристрою) / Х норм) х 100 %. Х факт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр); Х норм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр), зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР. Похибка пристрою - регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на Х факт (під час розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що санкція за ч.2 ст. 132-1 КУпАП передбачає настання відповідальності за умови перевищення вагових норм від 5%. При цьому в постанові №1 зафіксовано перевищення на 6,643% (0,764 тонн), а у постанові №2 на 5,548 % (0,638 тонн), що, за підрахунками позивача, вказує на те, що в даному випадку фактично має місце перевищення на 1,643% (6, 643% - 5%), тобто на 0,188 тонн за постановою №1; та на 0,548% (5,548%-5%), тобто на 0,063 тонн за постановою №2, що позивач вважає незначними перевищеннями дозволеної маси вантажу.

Колегія суддів зазначає, що здійснений ОСОБА_1 розрахунок перевищення вагових параметрів транспортного засобу шляхом віднімання від зафіксованого ваговим пристроєм відсотка перевищення встановленої норми допустимих 5 % є неправильним, оскільки: норма ч. 2 ст. 132-1 КУпАП встановлює, що адміністративна відповідальність настає лише у випадку, коли перевищення вагових норм становить понад 5 % від допустимих значень. Це означає, що 5 % виступають граничним порогом без відповідальності, а не коефіцієнтом, який підлягає відніманню з фактично зафіксованого перевищення.

Правила дорожнього руху та нормативні акти у сфері габаритно-вагового контролю передбачають визначення навантаження на вісь шляхом співставлення фактично зафіксованих показників із установленими нормативами. Будь-які додаткові арифметичні операції (віднімання чи коригування) нормою закону не передбачені.

Такий спосіб розрахунку фактично змінює методику вимірювання та обчислення перевищення, що виходить за межі закону і може призвести до неправомірного заниження чи завищення фактичного перевищення вагового навантаження.

Доводи апелянта про те, що вантаж, який перевозився є мілко дрібним, що підтверджується товарно-транспортною накладною, відтак його можна прирівняти до сипучого, який в силу своїх властивостей легко переміщується з осі на вісь під дією мінімального руху чи зміщення кута нахилу, що, відповідно, унеможливлює достовірне визначення перевищення вагових норм, колегія суддів вважає неприйнятним, оскільки переміщення вантажу під час руху є неприпустимим, так як спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу, що є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Крім того, пунктом 22.5 Правил дорожнього руху заборонено перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами.

Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.2014 року «Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні» на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу.

Відповідно до п. 8.14-8.15 гл. 8 Правил перевезення завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.

Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладними, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення.

Згідно з п.12.5 Правил перевезення для транспортування вантажу треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Пунктом. 8.21 гл. 8 Правил перевезення передбачено, що виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.

Отже, в контексті п. 22.5 Правил дорожнього руху перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.07.2019 у справі № 803/1540/16.

Таким чином, завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Щодо доводів апелянта про те, що ухвалюючи дві постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до ч.2 ст. 132-1 КУпАП за перевищенням нормативних параметрів навантаження на одинарну вісь транспортного засобу, зазначених у п. 22.5 ПДР України, які було зафіксовано в автоматичному режимі в один той самий день, але в різний проміжок часу, відповідачем було фактично притягнуто позивача до адміністративної відповідальності двічі за одне й те саме порушення, що суперечить приписам ст. 61 Конституції України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Наведений в Конституції України принцип не звільняє особу від відповідальності при повторному вчиненні аналогічних за своїм змістом правопорушень.

Статтею 36 КУпАП встановлено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відтак, для застосування приписів частини другої статті 36 КУпАП обов`язковим є здійснення розгляду справ одночасно одним і тим же органом (посадовою особою)

Згідно з пунктом 2 Інструкції № 512 уповноважена посадова особа здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення шляхом опрацювання інформаційного файлу системою фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система), необхідного для об`єктивного розгляду справи та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі (далі постанова).

Відповідно до пункту 3 Інструкції № 512 під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, пунктом 16 Порядку № 1174 передбачено, що рішення посадової особи Укртрансбезпеки, прийняті під час розгляду справ про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, підтверджуються шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Отже, розгляд справи про правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі здійснюється шляхом опрацювання інформаційних файлів, за результатом якого виноситься сформована системою в автоматичному режимі постанова, на яку здійснюється накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що є підтвердженням прийняття рішення, з фіксацією дати та часу прийняття рішення за кожною автоматично зафіксованою подією правопорушення.

Особливістю автоматичної фіксації правопорушень та їх розгляду є те, що після здійснення автоматичної фіксації правопорушення інформація потрапляє на розгляд у хронологічному порядку безвідносно до особи правопорушника, транспортного засобу, а посадова особа, яка здійснює розгляд справ, не має ані нормативної, ані технічної можливості обрати матеріали для розгляду.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про незастосовність до спірних в цій справі правовідносин частини другої статті 36 КУпАП.

Також колегія суддів вважає помилковим твердження апелянта про те, що ним було вчинено одне триваюче правопорушення та зазначає, що КУпАП не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення, проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок позивача, що порушення пункту 22.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 132-1 КУпАП, має триваючий характер, оскільки правопорушення полягає у здійсненні перевезення вантажів із перевищенням вагових та габаритних параметрів, а відповідальність застосовується за кожен встановлений факт правопорушення, а не за весь час порушення зазначених вимог, що вказує на разовий, а не триваючий характер такого адміністративного правопорушення.

На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 9 липня 2025 року по справі № 621/1415/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін