Справа № 400/6907/25
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2025-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2025 р. № 400/6907/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельника О.М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005,

провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.05.2025 №0-1411-UA0020969,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області №0-1411-UA0020969 від 21.05.2025 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нежитлова будівля, яка зазначена як склад по зберіганню сільгосппродукції і яка належить ОСОБА_1 на праві власності, не є об`єктом оподаткування згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки використовується ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським виробником. Як зазначає позивач, він є єдиним засновником та єдиним членом фермерського господарства «Вега 5», основною метою діяльності якого, згідно зі Статутом є виробництво сільськогосподарської продукції, її переробка та реалізація з метою отримання прибутку. За таких обставин, як наголошує ОСОБА_1 , оскільки він є сільськогосподарським товаровиробником, то відповідно до підпункту «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України вищезазначене нерухоме майно сільськогосподарського призначення не є об`єктом оподаткування, що і стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 04.07.2025 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

З ГУ ДПС у Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що позивач не зареєстрований як фізична особа-підприємець, що здійснює господарську діяльність та не надає до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи, як громадянин, який отримує доходи від здійснення сільськогосподарської діяльності, а тому відсутнє підтвердження, що він є сільськогосподарським виробником. Відтак відповідач вважає що підстав для застосування пільги в даному випадку немає, як і підстав для скасування спірного повідомлення рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є засновником та єдиним членом фермерського господарства «Beгa 5», основною метою діяльності якого згідно зі статутом є виробництво сільськогосподарської продукції, її переробка та реалізація з метою отримання прибутку.

Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 256242138 від 13.05.2021 року підтверджується, що позивачу на праві власності належать нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 959,9 кв. м., що складаються з складу для зберігання сільськогосподарської продукції за літерою Б1, площею 213,2 кв. м., складу для зберігання сільськогосподарської продукції з підвалом за літерою В1, площею 647,0 кв.м. вагової за літерою Г1, площею 12,0 кв м., туалету за літерою Д1, площею 4,4 кв. м., складу для зберігання сільськогосподарської продукції за літерою Е1, площею 33,9 кв.м., №1,2 рампи, асфальтобетонної площадки, №l-VIII огорожі (далі Нежитлові приміщення).

Згідно з рішенням від 17.07.2021 року та акту приймання-передачі від 17.07.2021 року позивачем передано Нежитлові приміщення фермерському господарству «Вега 5» на праві господарського відання у відповідності до ст. 136 Господарського кодексу України. В рішенні від 17 липня 2021 року зазначено, що об`єкт передається для зберігання сільськогосподарської продукції, вирощеної особисто засновником та єдиним членом Фермерського господарства "Вега 5", рішення є документом, що підтверджує право господарського віддання фермерського господарства "Вега-5" на передане майно та його використання при здійснення діяльності з вирощування та зберігання сільськогосподарської продукції.

Мета передачі вказаного об`єкта, це його використання для зберігання вирощеної особисто засновником та єдиним членом ФГ «ВЕГА 5» сільськогосподарської продукції.

У 2024 році фермерське господарство «ВЕГА 5» здійснювало сільськогосподарську діяльність, що підтверджується Звітом про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2024 року, звітом про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2024 році, податковою декларацією платника єдиного податку четвертої групи, відомостями про наявність земельних ділянок, розрахунком загального мінімального податкового зобов`язання за податковий звітний період 2024 року, розрахунком частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2024рік.

21.05.2025року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення - рішення №0-1411-UA0020969, яким ОСОБА_1 на підставі підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2024 рік в сумі 132798,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1. статті 1 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Визначальним доводом ГУ ДПС у Миколаївській області є те, що ОСОБА_1 не має статусу фізична особа - підприємець не подає до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи, як громадянин, який отримує доходи від здійснення сільськогосподарської діяльності, тому відсутнє підтвердження того, що він є сільськогосподарським товаровиробником.

Надаючи правову оцінку вказаному твердженню відповідача, суд дійшов таких висновків.

За приписами підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу ХІV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Натомість, згідно положень статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» визначено, що виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно - правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності.

Отже, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», що прямо визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Таким чином, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки дане положення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно».

Тобто, відповідно до приписів Податкового кодексу України, вимога про те, що сільськогосподарський товаровиробник має бути юридичною особою стосується платників єдиного податку 4 групи. Для всіх інших правовідносин сільськогосподарським товаровиробником може бути як фізична так і юридична особа, яка є платником єдиного податку, так і та, що знаходиться на загальній системі оподаткування.

Далі, слід відзначити, що частини 1 та 2 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» унормовують, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Як зазначалося судом раніше, позивач є єдиним засновником та єдиним членом ФГ «ВЕГА 5», основною метою діяльності якого згідно з статутом є виробництво сільськогосподарської продукції, її переробка та реалізація з метою отримання прибутку.

Як наголошувалося вище, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у сільськогосподарській діяльності), а й з використанням цієї будівлі у сільськогосподарській діяльності.

Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі та використання цієї будівлі за її призначенням.

На переконання суду, перелічені вище документи підтверджують, що на земельній ділянці, яка знаходиться в оренді у ФГ «ВЕГА 5» вирощується сільськогосподарська продукція, що дохід, який від цього отримується, декларується.

Відповідно до приписів статті 320 Цивільного кодексу України, що власник має право використовувати своє майно для підприємницької діяльності

У контексті спірних правовідносин, слід вважати правомірним рішення ОСОБА_1 використовувати об`єкт нежитлової нерухомості у сільськогосподарської діяльності на праві господарського відання, відповідно до статті 136 Господарського кодексу України.

Вирішуючи питання як кваліфікувати спірний нежитловий об`єкт нерухомості, що належить на праві власності ОСОБА_1 , суд зазначає, що відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, це є спорудою сільськогосподарського товаровиробника, що призначена для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, зокрема для складського зберігання сільгосппродукції (клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»). Враховуючи, що у Витязі про державну реєстрацію прав, нежитлове приміщення, що належить ОСОБА_1 значиться як склад для зберігання сільськогосподарської продукції, у контролюючого органу були підстави, використовуючи ДК 018-2000, віднести даний об`єкт до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».

Враховуючи, що видами діяльності ФГ «ВЕГА 5» є: 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (основний), 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, не є об`єктом оподаткування, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, належне йому складське приміщення для зберігання сільськогосподарської продукції.

Окрім того, суд зауважує, що встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.05.2023 року у справі №380/10802/22, де розглядалися близькі за змістом правовідносини.

У цій постанові суд касаційної інстанції погодився з тим, що подання фермерським господарством, звітності, у тому числі і податкової, свідчить про те, що останнє виробляє товарну сільськогосподарську продукцію та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005 ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області №0-1411-UA0020969 від 21.05.2025 року.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1327,99 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник