Справа № 320/27579/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2025 року справа №320/27579/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:

- визнати протиправним рішення командира військової частини НОМЕР_1 викладене (оформлене) у письмовій відповіді про відмову у звільненні з військової служби № 1121 від 21.04.2025 року про відмову в задоволені мого рапорту від 15.04.2025 року з доданими документами про звільнення із лав ЗСУ у запас через сімейні обставини на підставі підпункту г, пункту 2, частини 4, статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" за сімейними обставинами (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років), як військовослужбовця на утриманні якого перебуває троє дітей віком до 18 років;

- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 звільнити мене згідно мого рапорту від 15.04.2025 року з доданими документами про звільнення із лав ЗСУ у запас через сімейні обставини на підставі підпункту г, пункту 2, частини 4, статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" за сімейними обставинами (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років), як військовослужбовця на утриманні якого перебуває троє дітей віком до 18 років.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи 02.06.2025 визначено головуючого суддю - Вісьтак М. Я.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 відкрито спрощене провадження у справі без проведення судового засідання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач добровільно мобілізувався і проходить військову службу, однак на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей і, відповідно, на думку позивача це є підставою для звільнення з військової служби під час воєнного стану. Позивач стверджує, що подав рапорт про звільнення, оформлений належним чином, додав усі необхідні до нього документи, однак рішенням за результатами розгляду такого рапорту позивачу відмовлено в звільненні.

Військова частина НОМЕР_2 у відзиві, що надійшов до суду 14.07.2025, просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначає про відсутність у позивача підстав для звільнення з військової служби, оскільки законодавством передбачено конкретний перелік документів, який подається у випадку, якщо військовослужбовець хоче звільнитися зі служби з підстав, на які посилається позивач. Позивачем на думку відповідача такий перелік документів не дотримано, відтак, підстав для задоволення вимог рапорту, а відповідно і позовних вимог, немає.

28.07.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав доводи позовної заяви, додатково пославшись на норми сімейного кодексу в обгрунтування своєї позиції.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

09.04.2022 року позивач призваний до в/ч НОМЕР_1 для проходження військової служби під час загальної мобілізації, через введення воєнного стану в Україні 24.02.2022 року, проходить службу по даний час, що не оспорюється відповідачем.

У зв?язку із сімейними обставинами (перебування на утриманні трьох дітей віком до 18 років) позивач вирішив звільнитися із військової служби, звернувшись 15.04.2025 року до командира в/ч НОМЕР_1 із рапортом та пакетом документів на підтвердження існування підстав для звільнення з військової служби на підставі п.п. г п. 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу".

21.04.2025 позивач був ознайомлений з відповіддю про відсутність правових підстав для звільнення з військової служби, яке прийнято командиром в/ч НОМЕР_1 .

23.10.2024 року зареєстровано шлюб, між ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_3 , Солом?янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про що складений відповідний актовий запис № 2119 та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 (копію свідоцтва про шлюб додано до матеріалів справи).

Від попередніх стосунків, ОСОБА_3 , має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації народжень від 28 вересня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 3039 (копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 міститься в матеріалах справи).

Позивач зазначає, що на утримання ОСОБА_4 його нова дружина повинна була отримувати аліменти від батька дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 26.05.2025 року по ВП № НОМЕР_12 виданою державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у батька, ОСОБА_4 , наявний борг зі сплати аліментів в розмірі 53023,19 грн.

В шлюбі у позивача народилися діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про, що складений відповідний актовий запис № 125 Солом?янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 ) та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про, що складений відповідний актовий запис № 126 Солом?янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 ).

Позивач стверджує, що за період проживання родиною без реєстрації шлюбу та в шлюбі забезпечує родину: дружину, ОСОБА_3 , дітей, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

За даний період на утримання родини, ним перераховано кошти в сумі 844 661 грн. 00 коп. (вісімсот сорок одна тисяча шістсот шістдесят одна грн. 00 коп.), що підтверджується доданими копіями квитанцій про відповідні перекази.

Позивач вважає, що на його утриманні знаходиться троє дітей.

Характеристикою з місця проживання виданою головою ОСББ Багатоквартирного будинку "Липківського 15" від 13.03.2025 року за № 02/13/03 підтверджується факт, що на його утриманні знаходиться троє дітей.

Ще одним з доказів, що на його утриманні знаходиться троє дітей до 18 років, є посвідчення багатодітної родини видане Управлінням соціальної та ветеранської політики Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.02.2025 року серія НОМЕР_7 .

Довідкою про фактичне проживання виданою 13.03.2025 року за № 1/13/03 підтверджується факт проживання позивача разом з родиною.

Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги ОСОБА_3 від Управління соціальної та ветеранської політики Солом?янської РДА від 02.05.2025 № 108/260-785, дружина позивача отримує допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім?ях в розмірі 4200 грн. щомісячно та одноразову допомогу при народженні дітей до 3-х років в розмірі 1720 грн. щомісячно.

Відповідно до цієї ж довідки від УСВП Солом??янської РДА, дружина позивача не отримує ніякої державної допомоги на угримання сина, ОСОБА_4 .

Позивач, вважаючи свої права порушеними діями командування (відмовою у звільненні з військової служби за фактом утримання ним 3-х дітей віком до 18 років), звернувся за захистом своїх прав до суду.

Таким чином, ключовим питанням для вирішенням цього спору є з`ясування того, чи пов`язує законодавець право військовослужбовця на звільнення зі служби за умови наявності на утриманні трьох і більше дітей до 18 років, якщо один із цих дітей, який дійсно перебуває на його утриманні, не є його біологічною дитиною, за ситуації, коли утримання не є обов`язком, а правом, і він цим правом скористався.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.

За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (Закон № 2232-XII).

За визначенням у статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби закріплені у статті 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

За положеннями підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

За змістом пункту 3 частини дванадцятої цієї ж статті військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних, зокрема, у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

За змістом статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як закріплено у статті 260 Сімейного кодексу України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

За нормами статті 268 цього ж кодексу мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Як закріплено у пункті 115 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (пункт 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

За нормами пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтею 59 цього Статуту передбачено обов`язок командира знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема:

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_8 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського.

За правилами пункту 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009 (Інструкція №170), звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Як закріплено у пункті 12.1 Інструкції №170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема, відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 та визначено підпунктом "г" пункту 1 частини четвертої, підпунктом "ґ" пункту 2 частини п`ятої, підпунктом "г" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Крім того, із положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вбачається, що під членом сім`ї військовослужбовця потрібно розуміти особу, яка визначається кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами, постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства; до членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їхні діти і батьки; діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені в шлюбі або позашлюбні.

На підставі аналізу з`ясованих у справі обставин та наведених правових норм, суд приходить до наступних висновків.

Системний аналіз підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ дає суду підстави дійти до висновку, що у разі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації має право на звільнення з військової служби (якщо не висловив бажання продовжувати військову службу).

При цьому суд звертає увагу, що законодавцем не поставлено в залежність підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану за сімейними обставинами від наявності у військовослужбовця на утриманні виключно біологічних дітей.

Стосовно постанови Верховного Суду від 14.12.2023 у справі №160/11228/23, на яку посилався у відзиві відповідач у відповіді на рапорт позивача, то у ній викладено, що позивач у такій справі, перебуваючи у шлюбі з відповідною громадянкою, має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю); при цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Верховний Суд резюмує, що у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з вказаним рапортом, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Тобто, під час розгляду справи №160/11228/23 Верховний Суд прийшов до висновку (погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій) про неподання належних доказів утримання позивачем дітей і доказів підстав звільнення із військової служби.

У свою чергу, позивач, у випадку, який розглядається, надав перераховані вище докази (свідоцтва про народження, свідоцтво про шлюб, довідки з установ освіти, медичних установ, інформацію про зареєстровані місця проживання, посвідчення багатодітної сім`ї, довідки про проживання позивача разом із дружиною та 3-ма дітьми, які дають підстави для твердження про перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

При цьому, як вже зазначалося, профільний закон не веде мову про кровні зв`язки у такому випадку, а основні вимоги - саме утримання. Також суд зазначає, що із встановлених у справі обставин, суд констатує, що сумніви у тому, що позивач забезпечує (утримує) 3-х дітей - відсутні.

Судом встановлено і дотримання позивачем порядку звернення із відповідним рапортом на звільнення, а також подання такого рапорту разом із необхідними документами.

За наведеного, враховуючи і принцип єдиного підходу для визначення термінів при застосуванні законодавства, що регламентує статус та соціальний захист військовослужбовців та порядок проходження військової служби, за умови, коли законодавцем не визначено вимоги у тримання виключно біологічних дітей, що дає право на звільнення, суд доходить висновку про утримання позивачем трьох дітей, які не досягли 18 років, що відповідно до абзацу 13 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є підставою для звільнення його з військової служби, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом за мобілізацією під час воєнного стану, через сімейні обставини.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У випадку, який розглядається, дії (бездіяльність) відповідачів не відповідають таким вимогам, а отже, з урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Під час звернення до суду із цим позовом позивачем сплачено судовий збір на суму 1211,20 грн, а оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати по сплаті судового збору у повному розмірі - 1211,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 78, 90, 122, 123, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення командира військової частини НОМЕР_1 викладене (оформлене) у письмовій відповіді про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби № НОМЕР_9 від 21.04.2025 року про відмову в задоволені рапорту від 15.04.2025 року з доданими документами про звільнення із лав ЗСУ у запас через сімейні обставини на підставі підпункту г, пункту 2, частини 4, статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років), як військовослужбовця на утриманні якого перебуває троє дітей віком до 18 років.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) звільнити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 ) згідно з його рапортом від 15.04.2025 року з доданими документами про звільнення із лав ЗСУ у запас через сімейні обставини на підставі підпункту г, пункту 2, частини 4, статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" за сімейними обставинами (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років), як військовослужбовця на утриманні якого перебуває троє дітей віком до 18 років.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.