Справа № 140/6005/25
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/6005/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженої відповідальністю «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» до Головного управління ДПС України у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» (далі ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС», позивач, товариство) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №6 від 19.05.2025.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС», було складено акт від 15.04.2025 №№10895/07-06/35981430. На підставі акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №6 від 19.05.2025, яким застосовано штрафні санкції у сумі 340,00 грн. за порушення вимог п.49.2, пп.49.18.3 п. 49.18. ст.49 Податкового кодексу України, а саме не подано податкову декларацію з податку на прибуток за 2019 рік.

ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» не погоджується з податковим повідомленням-рішенням №6 від 19.05.2025 вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до ст.49.2 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Зазначає, що ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» не проводило господарську діяльність у 2019 році тому у товариства не виникало об`єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств, а відтак, в силу прямої норми ст.49.2 ПК України - не виникло і обов`язку подавати податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2019 рік.

Також, зауважує що відповідачем під час перевірки не встановлено жодних порушень вимог податкового законодавства, ба більше в акті перевірки не контролюючий орган зазначив, що об`єкт оподаткування з податку на прибуток у ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» не виник.

З огляду на викладене, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.26).

У відзиві на позовну заяву (а.с.29-31) представник відповідача позовних вимог не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. В обгрунтування своєї позиції зазначила, що працівниками ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу від 09.04.2025 №1256-п, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» () щодо дослідження питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при декларуванні податку на прибуток за 2019 рік, за результатами якої складено Акт № 10895/07-06/35981430 від 15.04.2025. Перевіркою встановлено наступні порушення, а саме товариством не подано податкову декларацію з податку на прибуток за 2019 рік, чим порушено вимоги п.49.2, пп.49.18.3 п.49.18 ст.49 розділу II Податкового кодексу України.

Зазначає, що відповідно до баз даних ДПС, податковою декларацією з плати за землю на 2019 рік ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» здійснено нарахування податкових зобов`язань із сплати за землю в сумі 24 419,13 грн. Отже, інші витрати становлять 24 419,13 грн, фінансовий результат до оподаткування становить (-) 24 419,13 грн. (збиток). Дані показники ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» не відображено в Декларації з податку на прибуток за 2019 рік.

В ході перевірки встановлено, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» фінансовий результат до оподаткування (збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування становить 24 419,13 грн збитку. ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» податкова декларація з податку на прибуток та фінансовий звіт малого підприємства за 2019 рік не подано, отже, за даними платника фінансовий результат відсутній. Відповідно, позивачем здійснено нарахування податкових зобов`язань із сплати за землю в сумі 24 419,13 грн. Отже, інші витрати становлять 24 419,13 грн, фінансовий результат до оподаткування становить (-) 24 419,13 грн. (збиток). Дані показники товариством не відображено в Декларації з податку на прибуток за 2019 рік.

Відповідно до вищевикладеного, враховуючи, що ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» було подано податкову декларацію з плати за землю на 2019 рік, де товариством здійснено нарахування податкових зобов`язань із сплати за землю в сумі 24 419,13 грн., де інші витрати становлять 24 419,13 грн, а фінансовий результат до оподаткування становить (-) 24 419,13 грн. (збиток), у суб`єкта господарювання виник обов`язок подання декларації з податку на прибуток за 2019 рік, навіть за відсутності доходів, адже базою оподаткування згідно чинного законодавства є фінансовий результат у вигляді як прибутку, так і збитку, що визначений у фінансовій звітності.

Відтак, ГУ ДПС у Волинській області діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення позовної заяви ТОВ «ЛАНІНВЕСТ -СЕРВІС» відсутні.

У відповіді на відзив (а.с.60-61) позивач не погоджується із запереченнями представника відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву, оскільки податковим органом не спростовані обґрунтування позову. Разом з тим, доводи представника відповідача у відзиві суперечать акту перевірки від №10895/07-06/35981430 від 15.04.2025 де не зафіксовано жодного збитку. Жодних витрат у 2019 році позивач не здійснював, що підтверджується довідкою про рух коштів за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 та оборотно-сальдова відомість за 2019 рік. Відповідно до платіжного доручення №24 від 18.06.2020 земельний податок за 2018-2019 роки було сплачено у 2020 році. Тобто, саме у 2020 році і виникли витрати по платі за землю за 2019 рік. Також сама декларація з плати за землю була подана 22.06.2020 за 2019 рік.

Крім того у відзиві відповідач зазначає, що «базою оподаткування згідно чинного законодавства є фінансовий результату вигляді як прибутку, так і збитку».

Проте, дана думка не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки, відповідно до ст.134.1.1 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

З аналізу цієї норми випливає, що:

- фінансовий результат (прибуток або збиток) використовується виключно як вихідна величина для обчислення об`єкта оподаткування;

- об`єктом оподаткування (податковою базою) є прибуток, визначений після здійснення передбачених ПКУ коригувань на податкові різниці.

Таким чином, збиток не утворює бази для нарахування податку на прибуток підприємств. Податкове законодавство не передбачає можливості обкладання податком збитку. У разі якщо фінансовий результат до оподаткування (після усіх коригувань) є від`ємним або нульовим, об`єкт оподаткування відсутній, а податок на прибуток не підлягає нарахуванню.

Таким чином, твердження контролюючого органу про те, що базою оподаткування є фінансовий результат у вигляді як прибутку, так і збитку, є безпідставним і суперечить вимогам Податкового кодексу України.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу від 31.03.2025 №1125-п, та направлення від 02.04.2025 №1655, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» () щодо дослідження питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при декларуванні податку на прибуток за 2019 рік, за результатами якої складено Акт № 10895/07-06/35981430 від 15.04.2025 (а.с.7-9).

Згідно висновків акту перевіркою встановлено порушення вимог п.49.2, пп.49.18.3 п.49.18 ст.49 розділу II Податкового кодексу України, а саме товариством не подано податкову декларацію з податку на прибуток за 2019 рік.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №6 від 19.05.2025, яким на підставі п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України до позивача застосовано штраф в розмірі 340,00 грн (а.с.6).

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, звернулося з даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Порядок подання податкової декларації до контролюючих органів визначається статтею 49 Податкового кодексу.

Відповідно до п.49.1, п.49.2, пп.49.18.3, п.49.18 ст.49 ПК України, «податкова декларація» подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

При цьому, платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Податкові ж декларації, в свою чергу, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, крім випадків, передбачених пп.49.18.4, 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Як вбачається з приписів ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), «первинний документ» - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладених норм, можна зробити висновок, що для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків.

При чому, слід зазначити, що вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами ПК України.

Так, підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що «господарська діяльність» - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

А приписами пп.14.1.3, 14.1.54, 14.1.147, 14.1.178, 14.1.179, 14.1.181 п.14.1 статті 14 ПК України визначено й інші терміни (поняття), що передбачені у податковому законодавстві і вживаються у ПК України та будуть часто вживатися і по даній справі.

Так, «дохід» з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні. «Плата за землю» - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. «Амортизація» - це систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації). «Податок на додану вартість» (ПДВ) - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. «Податкове зобов`язання» для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді. «Податковий кредит» - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. «Податок на прибуток підприємств» - це прямий податок, сплачуваний підприємствами з прибутку, одержаного від реалізації продукції (робіт, послуг), основних фондів, нематеріальних активів, цінних паперів, валютних цінностей, інших видів фінансових ресурсів та матеріальних цінностей, а також із прибутку від орендних операцій, роялті та від позареалізаційних операцій.

У відповідності до вимог пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, «об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств», зокрема, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (зменшення або збільшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства.

Згідно із п.135.1 ст.135 та п.137.1 ст.137 ПКУ, «базою оподаткування» є вираження об`єкту оподаткування, визначеного відповідно до ст.134 цього Кодексу. Нараховується ж податок платником самостійно за ставкою (18%), визначеною ст.136 даного Кодексу, від бази оподаткування, визначеної відповідно до ст.135 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту положень ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності, т.б. витрати, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Таким чином, право платника «податку на прибуток» на формування витрат, що враховуються під час визначення об`єкта оподаткування податком (валових витрат) знаходиться у прямій залежності від підтвердження таких витрат розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, а також з фактом їх використання у власній господарській діяльності.

При цьому, витрати підприємства враховуються при обчисленні «об`єкта оподаткування» лише у разі фактичності відповідних витрат, оскільки сам факт їх здійснення є визначальною ознакою формування витрат. В свою чергу, фактичність здійснення витрат повинна підтверджуватись розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, однак, самі по собі документи без реального здійснення операції, за наслідком якої сформовані витрати підприємства, не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для формування витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток (валових витрат) підприємства.

При прийнятті рішення суд керується такими мотивами.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ГУ ДПС у Волинській області дійшло висновку про порушення ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» вимог пункту 49.2, підпункту 49.18.1 (49.18.2, 49.18.3) пункту 49.18 статті 49 розділу ІІ ПК України, що полягало в неподанні юридичною особою платником податку на прибуток податкової звітності з цього податку за 2019 рік; цей висновок є підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про накладення штрафу в сумі 340,00 грн.

Поряд з цим актом перевірки встановлено:

- «за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» задекларовано в рядку 01 декларації (1) «Дохід від будь-якої діяльності визначений за правилами бухгалтерського обліку» в сумі 0,00 грн.;

- «відповідно до наданих до перевірки даних бухгалтерського обліку та банківської довідки про рух коштів за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 встановлено відсутність доходів»;

- «за період з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» задекларовано фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування в сумі 0,00 грн»;

- перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 не встановлено заниження чи завищення об`єкта оподаткування податком на прибуток».

Відтак відповідач в акті перевірки зафіксував та підтвердив факт, що об`єкт оподаткування з податку на прибуток у ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» не виник.

Натомість відповідач стверджує, що відповідно до баз даних ДПС, податковою декларацією з плати за землю на 2019 рік ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» здійснено нарахування податкових зобов`язань із сплати за землю в сумі 24 419,13 грн. Отже, інші витрати становлять 24 419,13 грн, фінансовий результат до оподаткування становить (-) 24 419,13 грн. (збиток). Дані показники ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» не відображено в Декларації з податку на прибуток за 2019 рік.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників); збиток - перевищення суми витрат над сумою доходу, для отримання якого були здійснені ці витрати; прибуток - сума, на яку доходи перевищують пов`язані з ними витрати.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 15 «Доходи» (надалі - П(С)БО 15), затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153.

Пунктом 5 П(С)БО 15 визначено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (надалі - П(С)БО 16), затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248.

Пунктом 6 П(С)БО 16 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до пункту 7 П(С)БО 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Як встановлено судом жодних витрат у 2019 році ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» не здійснювало, що підтверджується довідкою про рух коштів за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 виданою АТ «Державний експертно-імпортний банк України» та оборотно-сальдовою відомістю за 2019 рік (а.с.12-13).

Крім того, відповідно до платіжного доручення №24 від 18.06.2020 земельний податок за 2018-2019 було сплачено у 2020 році (а.с.63). Тому, саме у 2020 році виникли витрати по платі за землю за 2019 рік.

Відтак наведені мотиви щодо оцінки обставин цієї справи свідчать про помилковість висновку контролюючого органу про порушення ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» вимог п.49.2, пп.49.18.3 п.49.18 ст. 49 ПК України «в частині неподання звітності з податку на прибуток за 2019 рік. Як наслідок, прийняте на підставі такого помилкового висновку податкове повідомлення-рішення №6 від 19.05.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд також керується ст. 6 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім цього, згідно п. 17 рішення у справі «POLIMERKONTEYNER, TOV v. UKRAINE», Арр. 23620/05, 24 November 2016, будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Згідно із частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №59 від 30.05.2025 (а.с.4).

Відтак, оскільки позов задоволено повністю, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно присудити судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» (43005, Волинська область, місто Луцьк, проспект президента Грушевського, будинок 30, ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області №6 від 19.05.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» судовий збір у сумі 3 028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський