Справа № 755/15608/25
Суддя: Марфіна Н. В.
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/569/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" серпня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В., перевіривши виконання вимог ст.ст. 160, 161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, або третьої країни від 24.07.2023 року, -

у с т а н о в и л а:

12.08.2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, або третьої країни від 24.07.2023 року.

Вивчивши матеріали позовної заяви приходжу до висновку про те, що позовну заяву слід залишити без руху надавши позивачу строк на усунення виявлених недоліків, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Убачається, що оспорюване позивачем рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни датоване 24.07.2023 року, натомість із відповідним позовом про скасування зазначеного рішення позивач звернувся до суду 12.08.2025 року.

Відповідно до ст.ст. 121, 123 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

У своєму клопотанні про поновлення строку для звернення до суду позивач зазначає, що вперше отримав примірник рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 24.07.2023 року під час ознайомлення з матеріалами справи №320/21248/25 в Київському окружному адміністративному суді - 26.06.2025 року. Позивач вказує, що не виконував підписи від свого імені в оскаржуваному рішенні. Також був відсутній перекладач, хоча його підпис та ПІБ міститься у спірному рішенні. Враховуючи наведене позивач ставить під сумнів оригінальність підпису позивача та перекладача, які містяться в оскаржуваному рішенні. Рішення про примусове повернення, протокол про адміністративне правопорушення та постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення датовані 24.07.2023 року, водночас дата про ознайомлення позивача з постановою про притягнення до адміністративної відповідальності зазначена інша - 26.07.2023 року. Зазначене, на думку позивача, також ставить під сумнів твердження відповідача про особистий підпис позивача про ознайомлення зі спірним рішенням.

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені КАС України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 року в справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У питаннях оцінки поважності причин пропуску процесуального строку слід враховати критерії, сформовані у практиці ЄСПЛ, а саме: тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав на звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження/перегляду з поважних причин (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії», пункт 109).

Вивчивши заяву сторони позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, приходжу до висновку про те, що вказані у заяві підстави не можуть бути визнані поважними, з огляду на наступне.

В рішенні про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 24.07.2023 року містяться підписи від імені позивача про ознайомлення зі змістом рішення, в тому числі з правом на оскарження рішення в судовому порядку, та отримання примірника рішення - 24.07.2023 року.

Посилання позивача на те, що він не підписував зазначеного рішення суд до уваги не приймає, оскільки належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження зазначених посилань сторони позивача, матеріали позовної заяви не містять.

Посилання на те, що рішення про примусове повернення, протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності датовані 24.07.2023 року, а з постановою про притягнення до адміністративної відповідальності позивач ознайомився 26.07.2023 року, жодним чином не вказують на те, що позивач дійсно не підписував рішення про примусове повернення та не отримував його копії 24.07.2023 року, адже ознайомитись з постановою про притягнення до адміністративної відповідальності позивач мав право в будь-який час після її винесення, адже у протоколі про адміністративне правопорушення позивач поставив свій підпис під проханням розглядати справу про адміністративне правопорушення без його участі.

Ураховуючи викладене, суд виходить з того, що позивач отримав примірник оскаржуваного рішення 24.07.2023 року, а із позовом про його скасування звернувся до суду більш ніж через два роки, пропустивши процесуальний строк для звернення до суду з відповідним позовом.

Поважності причин не звернення до суду протягом двох років від часу отримання примірника спірного рішення позивач суду не довів.

Відтак, для усунення недоліків позовної заяви позивач має надати суду повторну заяву про поновлення строку звернення до суду вказати інші підстави для поновлення строку та надавши суду докази на підтвердження поважності причин пропуску строку.

За містом ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені обставини, приходжу до висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху та надання позивачу терміну для усунення виявлених недоліків позовної заяви, оскільки позов поданий з порушенням строку звернення до адміністративного суду і повідомлені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду причини порушення строку, суд визнає неповажними, ураховуючи, що вони належним чином та достовірно не підтверджені.

В межах виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, позивачу слід надати суду нову заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та надати суду докази поважності причин його пропуску.

Вказані дії позивачу слід здійснити у строк не більше десяти днів від дня отримання копії ухвали про залишення його позову без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 121, 122, 123, 161, 169, 171, 294 КАС України, -

п о с т а н о в и л а :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, або третьої країни від 24.07.2023 року - залишити без руху.

Надати позивачу строк на усунення виявлених недоліків позовної заяви - не більше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Текст ухвали складений 27.08.2025 року.

Суддя -