Справа № 460/3600/24
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 серпня 2025 року м. Рівне №460/3600/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника НОМЕР_2 прикордонного загону № 1920-АГ від 16.12.2023 «Про результати службового розслідування».

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України) на посаді офіцера групи логістики (матеріально-технічного забезпечення) штабу прикордонної комендатури швидкого реагування № 1 у період з 09 серпня 2022 року по 26 липня 2023 року та в подальшому його було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу. Зауважує, що після звільнення з військової служби в січні 2024 року відповідачем - військовою частиною НОМЕР_1 подано позов про стягнення з позивача завданої державі матеріальної шкоди в сумі 50897,41 грн на підставі висновку службового розслідування з метою з`ясування причин або нестачі ПММ у матеріально відповідальної особи, яким є позивач. Надалі, відповідачем видано наказ № 1920-АГ «Про результати службового розслідування», з яким позивач не погоджується, оскільки відповідачем не доведений склад правопорушення та наявність взаємозв`язку між діями позивача та заподіяною шкодою у вигляді нестачі матеріальних цінностей. З наведених у позові підстав позивач вважає, що оскаржуваний наказ є протиправними та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на що, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

23.04.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що під час проведення позапланової інвентаризації наявності пально-мастильних матеріалів у підрозділах прикордонної комендатури швидкого реагування було виявлено у матеріально-відповідальної особи ОСОБА_2 (військовослужбовця запасу) нестачу матеріальних цінностей. Факт отримання матеріальних цінностей позивачем підтверджується накладними (вимогами), а тому за результатами проведеного службового розслідування спірним наказом на підставі вимог Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності у сумі 50897,41 грн. Відповідач зазначає, що приймаючи спірний наказ діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, відтак просить суд відмовити у задоволенні позову.

26.04.2024 позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій більш детально конкретизовано доводи та обґрунтування, зазначені у позовній заяві, а також наведено аргументи на спростування тверджень відзиву відповідача. Зокрема, у відповіді на відзив акцентовано увагу на тому, що відповідач не надав належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків. Наявні накладні (вимоги), складені у той час коли позивач виконував службові обов`язки і ним не підписувалися та можуть підтверджувати лише факт передання пально-мастильних матеріалів, якщо такі дії відбувалися, однак, жодним чином не підтверджують, що така шкода в повному обсязі настала в результаті дій позивача.

03.05.2024 позивачем подано до суду додаткові пояснення з окремих питань у порядку ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, у яких зазначено, що незважаючи на те, що позивача звільнено з військової служби наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону № 406-ОС від 26 липня 2023 року, позапланову інвентаризацію було проведено лише з 24 по 27 жовтня 2023 року. Відомості про проведення інвентаризації при прийнятті новою особою посади також не надані, а тому позивач вважає, що не проведення обов`язкової інвентаризації протягом трьох місяців є порушенням вимог п.7 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою КМУ від 03.05.2000 № 748 та призвело до неможливості встановлення дійних обставин щодо нестачі майна та безпідставного притягнення до матеріальної відповідальності.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 09.04.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали.

12.04.2024 на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 15.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 09.08.2022 по 26.07.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України) на посаді офіцера групи логістики (матеріально-технічного забезпечення) штабу прикордонної комендатури швидкого реагування № 1, у військовому званні «лейтенант».

08.11.2023 наказом начальника НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 1691-АГ з метою недопущення втрат пально-мастильних матеріалів, які рахуються на бухгалтерському обліку НОМЕР_2 прикордонного загону та встановлення обставин нестачі пально-мастильних матеріалів було призначено службове розслідування, за результатами якого складено висновок від 11.12.2023.

Згідно цього висновку ОСОБА_3 під час виконання службових обов`язків допущено порушення підпунктів 8, 9 пункту 2 посадової інструкції офіцера групи логістики (матеріально-технічного забезпечення) штабу прикордонної комендатури швидкого реагування, затвердженої наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 15.09.2022 № 31, та розділу 3 пункту 2 підпунктів 5, 6 порадника з військового (корабельного) господарства Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації прикордонної служби державі в особі НОМЕР_2 прикордонного загону на загальну суму 50897,41грн.

16.12.2023 начальником НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України видано наказ № 1920-АГ «Про результати службового розслідування», у п.1 якого зазначено: на підставі Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» притягнути до повної матеріальної відповідальності ОСОБА_2 (військовослужбовця запасу) у сумі 50897,41грн.

Не погоджуючись з наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про результати службового розслідування» № 1920-АГ від 16.12.2023, та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.99 № 551-XIV.

Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

При цьому, Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом внутрішньої служби ЗСУ керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Статтями 1-2 Статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Частина 4 Статуту зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Дія обох Статутів поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч.2 ст.3 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

Пунктом 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: - свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; - бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; - беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; - постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; - знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; - дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; - поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; - бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; - вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; - виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; - додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно зі ст. 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

Відповідно до ст.ст.1-2 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно зі ст. 3 Дисциплінарного Статуту, військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Приписами ст. 4 Дисциплінарного Статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно зі ст. 5 Дисциплінарного Статуту, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ст. ст. 45, 48 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Статтею 48 Дисциплінарного статут передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно з ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст.84 Дисциплінарного статуту).

У той час, статтею ст.85 Дисциплінарного статуту передбачено службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту передбачено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин (ст.87 Дисциплінарного статуту).

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-ІХ "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі - Закон № 160-ІХ).

Вдповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 160-ІХ, притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Згідно з визначеннями, наведеними в підпунктах 4 - 5 частини 1 статті 1 вказаного Закону № 160-ІХ, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 160-ІХ, термін "військове майно", що застосовується в цьому Законі, вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку, а також акції, частки у статутному капіталі юридичних осіб (далі - корпоративні права) тощо.

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності, за умовою ч. 1 ст. 3 Закону № 160-ІХ, є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Стаття 6 Закону № 160-ІХ регулює питання повної та підвищеної матеріальної відповідальності, за умовою частини першої якої, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Частиною 2 статті 3 Закону № 160-ІХ передбачено, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону № 160-ІХ, у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (ч. 4 ст. 8 Закону № 160-ІХ).

Згідно з ч. 7 ст. 8 Закону № 160-ІХ, якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Отже, підставою для застосування до військовослужбовця відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою та безпосередня вина особи в завданні шкоди, однак слід зауважити, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

Таким чином, законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, то суд вважає, що відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.

Відповідно до матеріалів справи, висновки відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності ґрунтуються на матеріалах службового розслідування.

Підстави та процедуру проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Адміністрації Державної прикордонної служби України, регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, Морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ, органів забезпечення, підрозділів спеціального призначення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби), а також військовозобов`язаних під час проходження ними навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження ними підготовки та зборів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (підготовки, зборів), оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішень, а також повноваження посадових осіб під час проведення службового розслідування визначаються Порядком проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 08.11.2021 № 815 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.01.2022 за № 39/37375 (далі - Порядок № 815).

Так, службове розслідування призначається письмовим наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Інші посадові особи можуть звертатися з клопотанням за підпорядкованістю про призначення службового розслідування (п. 1 розділу І Порядку № 815).

Особи, які проводять службове розслідування, забезпечують повноту, всебічність та об`єктивність проведення службового розслідування та не повинні допускати розголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування, склад комісії; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; відмовлятися давати пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; висловлювати письмові зауваження щодо повноти та об`єктивності проведення службового розслідування; звертатися з письмовим рапортом до начальника (командира) органу Держприкордонслужби, який призначив службове розслідування, щодо ознайомлення з висновком та матеріалами службового розслідування в частині, що її стосується, з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими актами законодавства; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, визначені законом (п. 3, п.4 розділу V Порядку № 815).

Зі змісту розділу VІ Порядку № 815, за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування.

У висновку службового розслідування зазначаються: посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи (осіб), яка(і) проводила(и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування; установлені під час службового розслідування обставини, за яких військовослужбовцем (військовослужбовцями) учинено правопорушення, які стали підставою для призначення службового розслідування; час, місце, спосіб, мотив та мета вчинення правопорушення, його наслідки (їх тяжкість); посада, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), персональні дані (дата та місце народження, освіта, період військової служби, період перебування на займаній посаді, наявність або відсутність у неї незнятих дисциплінарних стягнень), характеристика особи, яка вчинила правопорушення, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли його вчиненню; наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями військовослужбовця та їх наслідками; умови, що передували вчиненню правопорушення або спонукали до його вчинення; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; завдана шкода та її розмір; наявність вини військовослужбовця (військовослужбовців), обставин, що її пом`якшують чи обтяжують, а також ставлення військовослужбовця (військовослужбовців) до вчиненого; відомості про залучення фахівців та дані про них (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), посада), надані ними висновки; відомості, що підтверджують чи спростовують інформацію, яка стала підставою для призначення службового розслідування; пропозиції щодо застосування до військовослужбовця (військовослужбовців) дисциплінарного стягнення, притягнення до матеріальної відповідальності, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень (за наявності), обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, а також відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів та про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

До висновку службового розслідування додаються пояснення, акти, довідки, характеристики, копії службових карток та інші матеріали, що стосуються службового розслідування.

У разі наявності у висновку службового розслідування відомостей, які в установленому законодавством порядку віднесені до державної таємниці або до інформації, що належить до службової, такому висновку надається відповідний гриф секретності або гриф «Для службового користування».

Висновок службового розслідування підписується особами, які проводили службове розслідування, та візується посадовою особою юридичної служби. У разі встановлення порушення порядку проведення службового розслідування та/або вимог законодавства посадова особа юридичної служби надає свої письмові заперечення, які долучаються до матеріалів службового розслідування, про що робиться запис у висновку службового розслідування.

Після підписання та візування посадовою особою юридичної служби висновок службового розслідування з матеріалами, що стосуються службового розслідування, подаються на розгляд та затвердження начальникові (командиру) органу Держприкордонслужби, який призначив таке розслідування.

За результатами розгляду висновку та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, начальник (командир) органу Держприкордонслужби затверджує висновок службового розслідування та приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення (п. 1 розділу VІІ Порядку № 815).

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, який призначив службове розслідування, щодо кожної особи правопорушника у висновку за результатами службового розслідування, а в разі накладення дисциплінарного стягнення старшим начальником (командиром) - у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

За результатами службового розслідування приймаються рішення, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування (п. 2 розділу VІІ Порядку № 815).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для проведення службового розслідування слугувала проведена позапланова інвентаризація наявності пально-мастильних матеріалів в підрозділах прикордонної комендатури швидкого реагування, в ході якої було виявлено у матеріально-відповідального ОСОБА_2 (військовослужбовця запасу) нестачу матеріальних цінностей.

У висновку службового розслідування від 11.12.2023 зазначено, що перебуваючи на посаді офіцера групи логістики (матеріально-технічного забезпечення) штабу прикордонної комендатури швидкого реагування № 1 лейтенанту ОСОБА_4 було передано відповідно до накладних (вимог) матеріальні цінності номенклатури служби забезпечення пально-мастильними матеріалами (від 04.04.2023 № 23-2407, від 14.04.2023 № 23-3016).

Відповідно до наказу від 23.10.2023 № 1640-АГ у період з 24 по 27 жовтня 2023 року проводилась позапланова інвентаризація наявності пально-мастильних матеріалів прикордонної комендатури швидкого реагування № 1. За даними протоколу інвентаризаційної комісії встановлено фактична наявність пально-мастильних матеріалів в кількості: Автобензин А-95 0кг, Автобензин А-92 304,6кг, Паливо дизельне ДТ-Е-К5 915,5кг. Нестача пально-мастильних матеріалів у матеріально-відповідальної особи лейтенанта ОСОБА_2 складає: Автобензин А-95 672,8кг, Автобензин А-92 154,7кг, Паливо дизельне ДТ-Е-К5 1052,5кг.

За висновком інвентаризаційної комісії нестача за ОСОБА_3 виникла внаслідок наступних причин:

не були подані на списання пально-мастильні матеріали, які були знищені, внаслідок знищення автотранспортних засобів в період виконання службово-бойових завдань НОМЕР_2 прикордонною комендатурою швидкого реагування, а саме в період з грудня 2022 року по березень 2023 року;

частково не проводилось документальне переміщення пально-мастильних матеріалів при передачі автотранспортних засобів з НОМЕР_2 прикордонної комендатури швидкого реагування до інших підрозділів НОМЕР_2 прикордонного загону, або в інші військові частини в період з грудня 2022 року по червень 2023 року.

Судом досліджено посадову інструкцію офіцера групи логістики (матеріально-технічного забезпечення) штабу прикордонної комендатури швидкого реагування № 1, затвердженої наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 05.09.2022 № 31, до обов`язків за посадою входить в тому числі: здійснювати контроль за відповідністю технічним вимогам, ощадливим витрачанням і правильністю застосування пального, мастильних матеріалів і спеціальних рідин на транспортних засобах і спеціальній техніці підрозділів загону, а також своєчасністю заміни пального в баках транспортних засобів і спеціальній техніці; вести кількісний і якісний облік транспортних засобів, спеціальної техніки і технічного майна, облікову-звітну документацію по її експлуатації, і ремонту, контролювати її ведення в підрозділах прикордонної комендатури швидкого реагування, готувати документи на їх списання, складати звітність у встановленому порядку.

З метою отримання повної інформації, щодо з`ясування причин та обставин нестачі пально-матеріальних цінностей за матеріально-відповідальною особою ОСОБА_3 було досліджено висновки службових розслідувань за фактами знищення (пошкодження) майна номенклатури автомобільної та бронетанкової служби.

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом залишків пально-мастильних матеріалів на момент звільнення в запас військовослужбовця ОСОБА_2 від 21.10.2023 № 246 с/р, протоколу інвентаризаційної комісії від 04.11.2023 № 1 та наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 26.04.2023 № 695-АГ «Про результати службового розслідування», нестача пально-мастильних матеріалів у лейтенанта ОСОБА_2 складає: Автобензин А-95 593,75кг, Автобензин А-92 154,7кг, Паливо дизельне ДТ-е-К5 600,8кг.

З пояснення заступника коменданта з тилу прикшр № 1 підполковника ОСОБА_5 стало відомо, що заступником командира загону комендантом прикордонної комендатури швидкого реагування списання паливо-мастильних матеріалів отриманих та використаних автомобільною технікою прикордонної комендатури швидкого реагування № 1 покладено на офіцера групи логістики (матеріально-технічного забезпечення) лейтенанта ОСОБА_2 , який з березня 2023 року знаходився на лікарняному. Вийшов з лікарняного 20.07.2023. За період лікарняного лейтенанта ОСОБА_2 , складанням звітності про використання паливо-мастильних матеріалів витрачених автотранспортом з грудня 2022 року по червень 2023 року було призначено начальника групи автомобільного забезпечення старшого сержанта ОСОБА_6 .

За змістом висновку службового розслідування від 11.12.2023 після виходу з лікарняного 20.07.2023 ОСОБА_7 повідомив за телефоном, що звільняється з військової служби та на даний час знаходиться в управлінні прикордонного загону № НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , про що доповів заступнику командира загону коменданту прикордонної комендатури швидкого реагування № 1 підполковнику ОСОБА_8 , за його розпорядженням лейтенанту Кислюку було наказано прибути за місцем розташування прикордонної комендатури швидкого реагування № 1 п.Зарічне, Рівненської області для здачі матеріальних засобів, які рахувались за ним, оформлення відповідних звітних документів (в тому числі складанням звітності про використання паливо-мастильних матеріалів витрачених автотранспортом червень-липень 2023 року. Однак відповідне розпорядження ОСОБА_7 проігнорував, а після звільнення з військової служби звітність про використання паливо-мастильних матеріалів витрачених автотранспортом червень-липень 2023 року так і не здав.

Таким чином, в ході службового розслідування встановлено, що нестача склалась у зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 обов`язків передбачених посадовою інструкцією офіцера групи логістики (матеріально-технічного забезпечення) штабу прикордонної комендатури швидкого реагування.

Суд зазначає, що порядок проведення інвентаризації військового майна, закріпленого за військовими частинами, та оформлення її результатів визначається Положенням про інвентаризації Військового Майна у Збройних Силах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 № 748.

Інвентаризація військового майна - перевірка інвентаризаційною комісією фактичної наявності, кількості, якісного стану (категорійності) і комплектності військового майна у підрозділах, на складах, в їдальнях, в парках, майстернях та на інших об`єктах військового (корабельного) господарства, а також звіряння отриманих результатів з даними книг або карток обліку матеріальних цінностей, звітів, службових листів тощо (далі - облікові документи); (абз.4 п.2 Положення про інвентаризацію).

Нестача військового майна - перевищення кількісних показників обсягу військового майна за даними облікових документів над даними про його фактичну наявність, установленими під час інвентаризації (абз.7 п.2 Положення про інвентаризацію).

Пунктом 3 Положення про інвентаризацію передбачено, що метою проведення інвентаризації є встановлення фактичної наявності військового майна, його якісного стану (категорійності) і комплектності, виявлення обсягів нестачі, надлишку та надлишкового військового майна, а також відображення результатів інвентаризації в інвентаризаційних описах або відомостях наявності та якісного стану майна (далі - інвентаризаційний опис).

Інвентаризація військового майна у військовій частині проводиться як планова, так і позапланова - у разі перевірки результатів господарської діяльності і документальної ревізії та в інших випадках, коли необхідно встановити наявність військового майна. Інвентаризація проводиться за наказами (розпорядженнями) командира (начальника) військової частини, вищестоящих командирів (начальників), а також за рішенням органу досудового розслідування, прокурора або суду (п.4 Положення про інвентаризацію).

Згідно з п.7 Положення про інвентаризацію планова інвентаризація проводиться у такі терміни за видами військового майна: пального, інших пально-мастильних матеріалів і спеціальних рідин - не менше одного разу на місяць; тварин, птиці та сімей бджіл - не менше одного разу на квартал; аеродромних, комунальних та інших об`єктів нерухомого майна -один раз на два роки; інших видів військового майна - один раз на рік (станом на 1 січня). Позапланова інвентаризація військового майна проводиться обов`язково у разі: приймання (здачі) посади матеріально відповідальними особами; передачі, перепідпорядкування, переходу військової частини на матеріально-технічне забезпечення в іншій військовій частині, розформування військової частини; відчуження військового майна, його передачі в оренду (щодо майна, яке відчужується або передається); установлення фактів зловживань службовим становищем, інших службових порушень, крадіжок або зіпсуття майна, а також за рішенням органу досудового розслідування, прокурора або суду; виникнення катастрофи, аварії, пожежі або стихійного лиха.

До початку інвентаризації військового майна інвентаризаційна комісія зобов`язана: опечатати приміщення та інші місця зберігання військового майна, що мають окремі входи та виходи; перевірити справність усіх ваговимірювальних приладів; одержати останні на момент інвентаризації документи про приймання, видачу (здачу), передачу та списання з обліку військового майна. (абз.5 п.10 Положення про інвентаризацію).

Від матеріально відповідальних осіб береться розписка про те, що все військове майно, яке надійшло під їх звітність, оприбутковано (видано, списано) в установленому порядку.

Інвентаризація військового майна проводиться у присутності і за обов`язковою участю матеріально відповідальних осіб.

Заборонено проводити інвентаризацію неповним складом комісії та заносити до інвентаризаційного опису дані із слів матеріально відповідальних осіб або за даними облікових документів без перевірки фактичної наявності військового майна (п.14 Положення про інвентаризацію);

Результати інвентаризації оформляються актом, до якого додаються інвентаризаційні описи і який підписується головою і членами інвентаризаційної комісії, а також у порядку ознайомлення командирами (начальниками) відповідних служб. Акт разом з інвентаризаційними описами, оригіналами облікових документів та письмовими поясненнями, одержаними від матеріально відповідальних осіб, щодо виявлених надлишків і нестач військового майна, висновками та пропозиціями інвентаризаційної комісії подається на затвердження командиру (начальнику) військової частини. (п.29 Положення про інвентаризацію).

Як вже зазначав суд, підставою для проведення службового розслідування слугувала проведена позапланова інвентаризація наявності пально-мастильних матеріалів в підрозділах прикордонної комендатури швидкого реагування, в ході якої було виявлено у матеріально-відповідального ОСОБА_2 (військовослужбовця запасу) нестачу матеріальних цінностей.

Разом з тим, матеріали службового розслідування не містять відомостей щодо проведених планових інвентаризацій наявності пально-мастильних матеріалів, зокрема у період з грудня 2022 року по червень 2023 року (період який як вважає відповідач сталася нестача пально-мастильних матеріалів внаслідок неналежного виконання посадових обов`язків позивачем).

Крім того, як зазначено у висновку службового розслідування лейтенанту ОСОБА_4 було передано відповідно до накладних (вимог) матеріальні цінності номенклатури служби забезпечення пально-мастильними матеріалами (від 04.04.2023 № 23-2407, від 14.04.2023 № 23-3016). Посилань на жодні інші накладні (вимоги) висновок службового розслідування не містить та відповідач про такі не зазначає.

Суд приймає до уваги, що позивач в період з 30.03.2023 по 27.04.2023, з 27.04.2023 по 05.05.2023, з 05.05.2023 по 16.05.2023, з 17.05.2023 по 25.07.2023 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1040, № 1703, № 1819, № 1706, наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 03.08.2023 № 126-ВВ.

Отже, отримати відповідно до вказаних вище накладних (вимог) пально-мастильні матеріали позивач не міг у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні.

Більше того, жодних доказів того, що позивач 04.04.2023 та 14.04.2023 перебував на службі та виконував обов`язки за посадою матеріали справи не містять.

За таких обставин, нестача військового майна (зокрема, пально-мастильних матеріалів) сталася під час відсутності позивача у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України) в зв`язку з його хворобою, проте відповідач під час проведення службових розслідувань залишив ці обставини поза увагою.

Відтак, відповідачем, всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено, що під час проведення службового розслідування та притягнення позивача до матеріальної відповідальності встановлено обставини протиправної поведінки позивача, наявності причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою і настанням матеріальної шкоди сумі 50897,41грн, та наявності вини саме ОСОБА_1 у заподіяній шкоді, що є обов`язковими і необхідними умовами притягнення до повної матеріальної відповідальності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що висновок службового розслідування та самі матеріали розслідування, не містять належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу № 1920-АГ від 16.12.2023 «Про службове розслідування» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на встановлені обставини, перевіривши правову та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що наказ начальника НОМЕР_2 прикордонного загону № 1920-АГ від 16.12.2023 «Про службове розслідування» не відповідає встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, у зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір в загальній сумі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією, яка містяться в матеріалах справи, а тому користь позивача слід стягнути за рахунок з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника НОМЕР_2 прикордонного загону № 1920-АГ від 16.12.2023 «Про результати службового розслідування».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_3 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 серпня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Суддя Ольга ПОЛІЩУК