Справа № 340/1412/25
Суддя: К.М. ПРИТУЛА
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/1412/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Притули К.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення виплати відповідачем грошового забезпечення та додаткової винагороди відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих або безвісно відсутніх, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884, зниклого безвісті 17.12.2022 року під час виконання бойового завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його повнолітньому сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 який проживав разом з батьком ОСОБА_2 , з дати зникнення безвісти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснювати виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих або безвісно відсутніх, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884, зниклого безвісті 17.12.2022 року під час виконання бойового завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його повнолітньому сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 який проживав разом з батьком ОСОБА_2 , щомісячно з дати зникнення безвісти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що він є батьком зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 та має право на виплати відповідно до закону.

Ухвалою суду від 05 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог вказує, що документом, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час його формування, є витяг із реєстру територіальної громади, який видається органом реєстрації або центром надання адміністративних послуг у паперовій формі за зверненням особи, яка декларує/реєструє місце проживання (перебування), власника (співвласників) житла, законного представника (представника) особи або власника (співвласника) житла, уповноваженої особи житла, іпотекодержателя або довірчого власника (далі суб`єкт звернення). В свою чергу, позивачем не було надано такого витягу, а було надано довідку, яка не може бути належним підтвердженням проживання позивача разом з батьком який є безвісно відсутнім. Отже, позивачем не було дотримано вимог щодо надання довідки про реєстрацію місця проживання, як зазначено у п. 4 Порядку 884. Крім того, Позивачем не було зазначено, що окрім нього, у безвісті зниклого військовослужбовця є неповнолітня донька ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має безспірне право на отримання таких виплат. Так, виплата грошового забезпечення ОСОБА_2 здійснюється за заявою законному представнику неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у відповідності до вимог чинного законодавства, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.04.2025 №698 та додатком 1 до нього.

Дослідивши матеріли справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату йому грошового забезпечення зниклого безвісті під час виконання бойових завдань військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як повнолітній дитині, яка проживає разом з батьком, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захопленим в полон або заручниками, а також інтернованих або безвісно відсутніх» від 30.11.2016 №884.

До заяви було долучено:

- копія паспорту ОСОБА_1 ;

- копія облікової картки платника податків ОСОБА_1

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 (а.с.12);

- копія довідки від 02.12.2024 №122, видана головою квартального комітету №23 Подільського району м. Кропивницького;

- копія акту проживання без реєстрації місця проживання від 29.11.2024;

- копія сповіщення сім`ї зниклого безвісті №120 ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.12.2022 №6/8571.

Вказана обставина сторонами не заперечується.

Листом від 12.12.2024 року №6870 позивачу відмовлено у такій виплаті (а.с.16).

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.

Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі здійснює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі за текстом - Закон №2011-XII, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Стаття 1 Закону №2011-XII визначає, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною шостою статті 9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Відповідно абзацу 1 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (надалі за текстом - Порядок №260).

У пункті 2 розділу ХХХ Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

У пункті 3 розділу ХХХ Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Так, Порядком №884 визначається механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх.

У цьому Порядку під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку №884).

Згідно із пунктами 3, 4 Порядку №884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Пунктом 5 Порядку №884 передбачено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Суд звертає увагу на те, що законодавство не передбачає обмеження щодо кількості можливих звернень із заявами про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця.

У постанові Верховного суду від 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 сформулювало правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є:

1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення;

2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення;

3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб?єкта владних повноважень;

4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи;

5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

Відмова, викладена у листі від 12.12.2024 року №6870 суд вважає необґрунтованою, оскільки з її змісту неможливо встановити, з яких підстав позивачу було відмовлено у такій виплаті.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивачем не було дотримано вимог щодо надання довідки про реєстрацію місця проживання, як зазначено у п. 4 Порядку 884, оскільки вони не покладені в основу наданої відмови.

Позаяк, надані позивачем копія довідки від 02.12.2024 №122, видана головою квартального комітету №23 Подільського району м. Кропивницького та копія акту проживання без реєстрації місця проживання від 29.11.2024 видані уповноваженими органами з метою посвідчення місця проживання замість видачі довідка про реєстрацію місця проживання.

Відмова з цих підстав мала б формальний характер.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до згаданого Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваженн

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у постанові від 10.05.2024 у справі №580/3690/23 дійшов висновку, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.

Суд зазначає, що матеріали справи не дозволяють зробити висновок про відсутність підстав для відмови у виплаті позивачу грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця. Крім того, як уже зазначав суд, виплата грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця є дискреційними повноваженнями відповідача, а відтак суд за вказаних умов не може дійти однозначного висновку про те, що позивачем дотримано усіх визначених законом умов для отримання вказаних коштів. У зв`язку з цим позовна вимога про зобов`язання призначити виплату у встановленому законом порядку є передчасною.

Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення виплати відповідачем грошового забезпечення та додаткової винагороди суд зазначає, що листом від 12.12.2024 року №6870 заяву позивача було розглянуто, а отже протиправна бездіяльність відсутня.

За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про нарахування та виплату йому грошового забезпечення зниклого безвісті під час виконання бойових завдань військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як повнолітній дитині, яка проживає разом з батьком, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захопленим в полон або заручниками, а також інтернованих або безвісно відсутніх» від 30.11.2016 №884, урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн (а.с.1), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.139, 246, 255, 292-297, 325, 382 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄРДПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати відмову Військової частини НОМЕР_1 у задоволені заяви про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісті під час виконання бойових завдань військовослужбовця ОСОБА_2 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату йому грошового забезпечення зниклого безвісті під час виконання бойових завдань військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як повнолітній дитині, яка проживає разом з батьком, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захопленим в полон або заручниками, а також інтернованих або безвісно відсутніх» від 30.11.2016 №884, урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА