Справа № 2-а-256/08
Суддя: Донцов Д. Ю.
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-256/08
Провадження №6-а/522/3/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Донцова Д.Ю., за участю секретаря судового засідання - Смокової А.В., розглянувши адміністративну справу за заявою Одеської обласної прокуратури про визнання виконавчого листа №2-а-256-08, виданого Приморським районним судом м. Одеси 10.12.2024, таким, що не підлягає виконанню в адміністративній справі №2-а-256/08 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Генеральної прокуратури України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Одеська обласна прокуратура за допомогою електронної системи «Електронний суд», 29.01.2025 р. звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про визнання виконавчого листа №2-а-256-08, виданого Приморським районним судом м. Одеси 10.12.2024 р., таким, що не підлягає виконанню в адміністративній справі №2-а-256/08 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Генеральної прокуратури України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Під час судового розгляду представники Одеської обласної прокуратури, які приймали участь у судових засіданнях, враховуючи, що у справі №2-а-256/08 Приморським районним судом 10.12.2024 р. видано три окремі виконавчі листи, уточнив, що заява Одеської обласної прокуратури стосується виключно вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист стосовно поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури Одеської області з моменту звільнення, тобто з 03 квітня 2007 року.

Вимоги заяви мотивовані тим, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 р. у справі № 2-а-256/08, якою залишено без змін постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2008 р. та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2008 р., якими частково задоволено позов ОСОБА_1 та виправлено описку у постанові суду, Одеською обласною прокуратурою видано наказ №2605к від 09.12.2021 р., яким скасовано наказ прокурора Одеської області від 03.04.2007 р. №131 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення з посади старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури Одеської області та з органів прокуратури та поновлено останню на вказаній посаді з 03.04.2007 р..

Отже, заявник вважає, що судові рішення у справі №2-а-256/08, зокрема щодо скасування наказу прокурора Одеської області від 03.04.2007 р. №131 та поновлення ОСОБА_1 на посаді з 03.04.2007 р., добровільно виконано ще 09.12.2021 р. шляхом видання наказів (№2605к від 09.12.2021 р. про поновлення на роботі; №2618к від 09.12.2021 р. про визначення тимчасового робочого місця), тому виконавчий лист виданий 10.12.2024 р. Приморським районним судом м. Одеси стосовно поновлення позивачки на посаді в органі прокуратури не підлягає виконанню.

В свою чергу, ОСОБА_1 наполягаючи на невиконанні судового рішення у зазначеній частині, 12.03.2025 р. через електронну систему «Електронний суд» подала клопотання про витребування доказів у заявника Одеської обласної прокуратури.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2025 р. заяву ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено.

Витребувано у Одеської обласної прокуратури наступні відомості та докази:

1) Штатні розпис органу прокуратури обласного рівні Одеської області (враховуючи зміну назв органу і посад) за період з 03.04.2007 р. (дата незаконного звільнення позивачки) по 09.12.2021 р. (дата видання наказу про поновлення та визначення тимчасового місця роботи), тобто, за 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки;

2) Звернення керівника Одеської обласної прокуратури до Генерального прокурора про введення у штатний розпис Одеської обласної прокуратури посади з назвою: «старший прокурор відділу забезпечення участі в судах управління представництва в суді та захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень прокуратури Одеської області», відповідно до частини 4 статті 10 Закону України «Про прокуратуру», яким встановлено, що перелік, структури і штатні розписи прокуратур здійснюються Генеральним прокурором, оскільки саме такі дії повинні були передувати винесенню наказів від 09.12.2021 р., які направлені ОСОБА_1 із супровідним листом від 29.06.2022 р. за вихідним номером №07-557ВИХ-22 з пропозицію прибути для працевлаштування;

3) Наказ керівника Одеської обласної прокуратури про фактичний допуск ОСОБА_1 до виконання професійних обов`язків на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва в суді та захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень прокуратури Одеської області;

5) Наказ керівника Одеської обласної прокуратури про встановлення заробітної плати ОСОБА_1 за виконання функціональних обов`язків на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва в суді та захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень прокуратури Одеської області;

6) Наказ про нарахування і виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі стягнутій рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2008, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 р.

28.03.2025 р. до Приморського районного суду в системі «Електронний суд» від Одеської обласної прокуратури надійшла заява на виконання ухвали від 12.03.2025 р. про витребування відомостей та доказів, в якій зазначено, що посада старшого прокурора відділу прокуратури Одеської області, про поновлення на якій ОСОБА_1 винесено наказ №2605к від 09.12.2021 р., не входила та не могла входити до структури і штатного розпису Одеської обласної прокуратури.

У зв`язку з великим обсягом витребуваних письмових доказів, зокрема штатних розписів органу прокуратури Одеської області за 2007-2021 роки, Одеська обласна прокуратура зобов`язалася надати їх суду для огляду в оригіналі. Стосовно інших витребуваних доказів навела свої доводи щодо необов`язковості їхнього існування та відповідно не можливості їхнього надання у зв`язку з їх відсутністю.

22.04.2025 р. до суду надійшли пояснення ОСОБА_1 на відповідь прокуратури від 28.03.2025 р. на виконання ухвали суду від 12.03.2025 р. про витребування доказів, в яких вона наполягала на тому, що відсутність посади у штатному розписі Одеської обласної прокуратури свідчить про невиконання судового рішення про поновлення її трудових прав, які були захищені судом. Вважає видання наказу № 2605к від 09.12.2021 р. у сукупності з наказом № 2618к від тієї ж дати та супровідним листом до них від 29.06.2022 №557ВИХ-22 таким, що свідчать про відсутність наміру Одеської обласної прокуратури щодо реального виконання судового рішення про поновлення позивачки на посаді та в органах прокуратури.

Постановою від 27.01.2025 р. старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-а-256/08, виданого 10.12.2024 р. Приморським районним судом м. Одеси про поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури Одеської області з моменту звільнення, тобто з 03.04.2007 р.. Відомості щодо закриття чи зупинення виконавчого провадження відсутні.

У судовому засіданні представник Одеської обласної прокуратури підтримав доводи заяви про визнання виконавчого листа №2-а-256-08, виданого Приморським районним судом м. Одеси 10.12.2024 р., таким, що не підлягає виконанню в адміністративній справі №2-а-256/08 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Генеральної прокуратури України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист стосовно поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва в суді та захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень прокуратури Одеської області з моменту звільнення, тобто з 03 квітня 2007 року. Просив заяву Одеської обласної прокуратури від 29.01.2025 в цій частині задовольнити.

ОСОБА_1 проти задоволення заяви Одеської обласної прокуратури заперечувала з підстав невиконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 р. у справі № 2-а-256/08 у встановленому законодавством порядку.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Судом встановлено, що 03 квітня 2007 року ОСОБА_1 звільнена з посади старшого прокурора прокуратури Одеської області як за вчинення дисциплінарного проступку у вигляді направлення відкритого листа Генеральному прокурору України, в якому висловлювала стурбованість проявами корупції в прокуратурі Одеської області, в якій вона працювала.

Починаючи із звільнення позивачки з органів прокуратури у 2007 році пов`язані з цим справи неодноразово перебували на розгляді судів.

Так, постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2а-256/08 від 29.05.2008 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ прокурора Одеської області №131 від 03.04.2007 р., поновлено позивачку на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва в суді та захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень прокуратури Одеської області з моменту звільнення, тобто з 03.04.2007 р.; стягнуто з прокуратури області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 28733,81 грн. та моральну шкоду в сумі 2 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2008 р. виправлено описку у постанові від 29.05.2008, а саме: зазначено, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури Одеської області.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2009, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.04.2010 р. апеляційні скарги Генеральної прокуратури України та прокуратури Одеської області задоволено, постанову суду першої інстанції та ухвалу суду про виправлення описки скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням ЄСПЛ від 08.10.2020 р. у справі «Горяйнова проти України», яке набуло статусу остаточного 08.01.2021 р., констатовано порушення Україною ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та втручання в право ОСОБА_1 на свободу вираження поглядів, яке не супроводжувалося належними процесуальними гарантіями та не було пропорційним переслідуваній законній меті.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 р. частково задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд судових рішень за виключними обставинами, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2009 р. та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 27.04.2010 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до П`ятого апеляційного адміністративного суду як суду апеляційної інстанції.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі № 2-а-256/08 від 30.09.2021 р. апеляційні скарги Генеральної прокуратури України та прокуратури Одеської області залишено без задоволення, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2008 р. та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2008 р., якими частково задоволено позов ОСОБА_1 та виправлено описку у постанові суду, залишено без змін.

Не погодившись з прийнятим судом апеляційної інстанції рішенням, обидві сторони, а саме: Офіс Генерального прокурора, Одеська обласна прокуратура і ОСОБА_1 оскаржили його у касаційному порядку.

У період перебування справи в провадженні касаційного суду Одеською обласною прокуратурою винесено накази:

- №2605к від 09.12.2021 р. про скасування наказу прокурора Одеської області від 03.04.2007 р. №131 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення з посади старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах Управління представництва захисту інтересів громадян та держави в судах Прокуратури Одеської області та з органів прокуратури і поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді;

- №2618к від 09.12.2021 р., яким ОСОБА_1 тимчасово забезпечено робоче місце в Управлінні представництва інтересів держави в суді Одеської обласної прокуратури з визначенням відповідальної особи щодо контролю за дотриманням нею Правил внутрішнього розпорядку.

Зазначені накази було скеровано позивачці супровідним листом за вихідним №557ВИХ-22 від 29.06.2022 р., з роз`ясненням необхідності прибути до Одеської обласної прокуратури для вирішення питання щодо працевлаштування та наданням 5 днів для подачі заяви про проходження атестації і перевірки доброчесності.

Зазначені документи ОСОБА_1 вперше отримала 29.07.2022 р.

Вважаючи отримані під час війни, формально видані накази з пропозицію прибути для вирішення питання щодо працевлаштування неналежним виконанням судового рішення про поновлення на посаді та таким, що є тимчасовим, вибірковим, частковим і з умовами виконанням рішень Приморського районного суду міста Одеси від 29.05.2008 р. та П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 р., позивачка надіслала звернення, яке зареєстровано в Одеській обласній прокуратурі 09.08.2022 р. за №30519-22вх. У вказаному зверненні, ОСОБА_1 додатково зазначала, що обласною прокуратурою поставлені умови про надання 5 днів для подачі заяви про проходження атестації і перевірки доброчесності, не передбачалися судовим рішенням, знаходяться поза межами вирішеного судового спору і тому не можуть висуватися Одеською обласною прокуратурою як умови для виконання судових рішень про поновлення трудових прав.

Постановою Верховного суду від 04 червня 2024 року, якою провадження за касаційною скаргою Одеської обласної прокуратури закрито, а скарга Горяйнової задоволена частково, постанову від 30 вересня 2021 року та ухвалу від 4 листопада 2021 року П`ятого апеляційного адміністративного суду в частині відмови у стягненні середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу скасовано та направлено на новий апеляційний розгляд. В частині поновлення на посаді і стягнення на користь позивачки моральної шкоди, рішення судів Приморського районного суду від 29.05.2008 і апеляційної інстанцій від 30.09.2021 залишено без змін.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.04.2007 р. по 30 вересня 2021 року.

За результатом розгляду справи №2-а-256/08, Приморським районним судом м. Одеси 10.12.2024 видано три виконавчі листи, а саме:

1. Виконавчий лист по справі №2-а-256/08 від 29 травня 2008 року, рішення набрало законної сили 04.06.2024 року, в якому підлягає виконанню наступне:

- скасувати наказ прокурора Одеської області від 03 квітня 2007 року №131 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення із займаної посади та з органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури Одеської області з моменту звільнення, тобто з 03.04.2007 року.

2. Виконавчий лист по справі №2-а-256/08 від 14 листопада 2024 року, рішення набрало законної сили 14.11.2024 р., в якому підлягає виконанню наступне:

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської обласної прокуратури (; адреса: м. Одеса, вулиця Пушкінська, 3; 65026) на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, що тривав з 04 квітня 2007 року по 30 вересня 2021 року, загальним розміром 996 525 (дев`ятсот дев`яносто шість тисяч п`ятсот двадцять п`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок, з відрахуванням належних до сплати податків та зборів.

3. Виконавчий лист по справі №2-а-256/08 від 29 травня 2008 року, рішення набрало законної сили 04.06.2024 р., в якому підлягає виконанню наступне:

- стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Величко Р.С. по ВП №76985337 від 27.01.2025 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-а-256/08 виданого 10.12.2024 р. про поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури Одеської області з моменту звільнення, тобто з 03.04.2007 р. Відомостей про закриття чи зупинення виконавчого провадження сторонами не надано.

Суд бере до уваги, що за тривалий час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , законодавство про прокуратуру зазнало змін, метою якого визнано реформа органів прокуратури.

Реформування системи органів прокуратури запроваджено прийняттям Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX.

Наказом Генерального прокурора України від 03.09.2020 р. №410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» юридичну особу «прокуратура Одеської області» перейменовано в «Одеська обласна прокуратура» без зміни ідентифікаційного коду в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань України.

Отже, юридична особа «Прокуратура Одеської області» перестала існувати і відсутня в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань України з 2020 року, тому під час перегляду справи №2-а-256/08 Великою Палатою Верховного Суду у 2021 році була замінена на правонаступника Одеську обласну прокуратуру.

Згідно зі усталеною судовою практикою Верховного Суду, сформованою в постановах від 16.09.2020 р. у справі №709/1465/19, від 26.02.2020 у справі №702/725/17, від 17.06.2020 р. № 521/1892/18 та інших, яка процитована самим заявником у заяві від 28.03.2025 р. на виконання ухвали від 12.03.2025 р. про витребування відомостей та доказів, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника до роботи з наданням можливості виконання своїх обов`язків.

Разом з тим, надані на виконання ухвали суду про витребування доказів письмові докази, які дослідженні судом, свідчать, що три окремі документи Одеської обласної прокуратури (накази від 09.12.2021 №№2605к, 2618к і супровідний лист до них від 29.06.2022 р. за вихідним №557ВИХ-22) не передбачали допуску позивачки до виконання трудових обов`язків з отриманням заробітної плати за їх виконання.

Досліджені судом штатні розписи юридичних осіб «Прокуратура Одеської області» і «Одеська обласна прокуратура», як на дату прийняття постанови П`ятим апеляційним адміністративним судом від 30.09.2021 р., так і на дату винесення вказаних наказів №№2605к, 2618к від 09.12.2021 р. не містять посади «старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури Одеської області».

Відсутність у штатному розписі Одеської обласної прокуратури посади, про поновлення на якій 09.12.2021 р. винесено наказ №2605к, письмово підтверджена самим заявником в отриманій судом заяві від 28.03.2025 р..

Крім того, зазначена заява Одеської обласної прокуратури підтверджує, що нею не вживалося жодного заходу щодо введення у свій штатний розпис посади «старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури Одеської області», на якій судом поновлена ОСОБА_1 .

У відповіді Національного агентства з питань запобігання корупції №30-06/23463-22 від 11.11.2022 р., яка надана на запит ОСОБА_1 щодо роз`яснення конфлікту інтересів, НАЗК, з посиланням на позицію Верховного Суду, наведеній у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 р. у справі № 521/1892/18, зазначило, що «виконання рішення суду вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.».

Відповідь Національного агентства з питань державної служби №3335/10.3-25 від 10.04.2025 р., ґрунтується на тій самій позиції ВС, підтвердила визнання факту реального виконання судового рішення про поновлення на роботі саме з моменту допуску до виконання обов`язків. Крім того, НАПДС заперечило можливість існування у державній установі посад «поза штатним розписом».

Суд враховує, що переглядаючи справу №2-а-256/08 за виключними обставинами за результатом постановлення Європейським судом з прав людини рішення у справі «Горяйнова проти України», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2021 р. застосувала норми права встановлені статтями 6, 10, 13, 46 Конвенції про захист прав людини, якими встановлений порядок розгляду і виконання судового рішення справ з обов`язковим застосуванням принципу restitutio in integrum як єдиного способу виконання рішень ЄСПЛ.

Велика Палата ВС констатувала, що процедура перегляду судового рішення за виключними обставинами з поновленням порушеного права заявниці та належне виконання судового рішення, є єдиним «ефективним засобом» на національному рівні в контексті статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з метою усунення судових помилок і поновлення трудових прав позивачки шляхом restitutio in integrum повного поновлення

У пункті 68 Постанови ВП ВС від 07.07.2021 р., пославшись на статтю 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» як на норму спеціального закону, який регламентує виконання Україною рішень ЄСПЛ, визначив, що з метою забезпечення відновлення порушених прав ОСОБА_1 повинно бути здійснено відновлення її прав настільки, наскільки це можливо для повернення до попереднього юридичного стану, який вона мала до порушення Конвенції (restitutio in integrum).

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Частиною восьмою статті 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Отже, законна сила судового рішення поширюється на всю територію України, а обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; за неповагу до суду і судді, винні особи притягаються до юридичної відповідальності.

У рішенні Конституційного суду України від 30.06.2009 р. №16-рп/2009 зазначено, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Розвиваючи зазначений висновок, Конституційний Суду України, неодноразово повертався до цієї концепції і у чисельних рішеннях зазначав, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом; виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Конституційний Суд України наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність (Рішення від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009; від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012; від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012; від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019).

Досліджуючи практику Європейського суду з прав людини, Конституційний Суд України узагальнив, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на суд було б ілюзорним, якби юридична система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (абзац одинадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини (Рішення Конституційного Суду України (Велика палата) від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020).

Суд також враховує висновки Конституційного Суду України зроблені у рішенні щодо конституційних гарантій незалежності прокурора від 18 грудня 2024 року (справа № 3-157/2023(290/23) рішення № 11-р(II)/2024 в контексті питання про використання реформування органів прокуратури з метою свавільного звільнення прокурорів, в якому підкреслено, що звільнення прокурора з посади можливе лише за наявності правомірних підстав, визначених законом, що регулює його статус.

В цьому рішенні, аналізуючи питання про звільнення прокурора з посади через ухвалення рішення щодо ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або скорочення кількості посад прокурорів органу прокуратури, Конституційний Суд констатував, що за наявності норми, яку він переглядав на предмет конституційності, прокурор може бути звільнений без правомірних підстав не лише через ухвалення рішень щодо ліквідації чи реорганізації або скорочення кількості посад прокурорів органу прокуратури, але й інших підстав за статтею 51 Закону України «Про прокуратуру» внаслідок його рішень, дій або бездіяльності.

При цьому, прокурори мають бути у всіх випадках захищені від свавільного втручання у виконання своїх функцій, зокрема, з використанням законодавчо невизначених дискреційних повноважень.

За результатами розгляду, Конституційний Суд визнав неконституційними норми Закону «Про прокуратуру», застосування яких створює ситуацію, за якої прокурор „виключається зі штатного розпису органу прокуратури, однак зберігає статус прокурора без можливості реалізації відповідних функцій, що створює юридичну невизначеність у правовідносинах та їх юридичних наслідках, зокрема, в аспекті його функціональних обов`язків та професійного майбутнього.

Отже, аналізуючи правову природу звільнення прокурора, в тому числі шляхом «виведення поза штат» органів прокуратури, Конституційний Суд визнав таке явище і норму, яка йому відповідала, неконституційними.

Також, Конституційний Суд України, неодноразово розглядаючи питання організації і діяльності органів прокуратури в контексті статті 131-1 Конституції України виснував власні юридичні позиції щодо гарантій незалежності прокурора, які послідовно знайшли своє відображення у Рішенні від 13 вересня 2023 року № 8-р(ІІ)/2023, в якому Суд наголосив, що «діяльність прокуратури як єдиної системи для здійснення визначених Конституцією України функцій ґрунтовано, зокрема, на незалежності прокурора, яка є невіддільним елементом його статусу, а визначені Законом № 1697-VII гарантії незалежності прокурора у взаємозв`язку зі статусом і повноваженнями прокуратури, що їх визначено, становлять єдину систему гарантій незалежності прокурорів».

Разом з цим, порядок виконання судових рішень про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника і правове врегулювання цих правовідносин були предметом розгляду Верховного Суду, який виснував відповідні правові висновки, які має враховувати суд.

Реалізація судового рішення про поновлення працівника на попередній роботі фактично здійснюється шляхом повернення трудових відносин у попередній стан, який існував до внесення у трудову книжку запису про звільнення. Положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону № 1697-VII та Закону № 113-ІХ, не врегульовано процедуру поновлення на посаді прокурора в разі його незаконного звільнення. Отже з метою ефективного відновлення порушених прав позивача та уникнення декларативності судового рішення, існує необхідність субсидіарного застосовування до спірних правовідносин окремих норм КЗпП України. Так, скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади, у силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. (Постанова КАС від 20.10.2021 р., (справа №:640/154/20)).

У разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установу реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником. (Постанова від 11 серпня 2021 року, справа №821/549/17 (№ К/9901/8782/21).

Обов`язок правонаступника реорганізованого державного органу та порядок виконання ним судового рішення про поновлення на посаді ґрунтовно виснуваний у постанові ВС від 31.05.2023 р. у справі №640/4922/20, в якому зазначено, що право позивача працювати на посаді державної служби в тому органі (установі), з посади у якому її було неправомірно звільнено, з урахуванням, зокрема (але не виключно) її фаху, освітньо-кваліфікаційного рівня, категорії раніше займаної посади повинно бути відновлене.

У вказаній справі колегія суддів зауважила за доцільне зазначити, що зміна структури і штатного розпису установи, у тому числі і у наслідок реорганізації такої установи, після звільнення працівника не позбавляє роботодавця можливості внесення до штатного розпису необхідних змін з метою виконання рішення суду про поновлення незаконно звільненого працівника та (або) переведення працівника на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду.

Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції (Постанова Верховного Суду у від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270).

Верховний Суд у постанові від 05.10.2023 у справі № 340/693/22, вирішуючи питання застосування приписів статей 235, 236 Кодексу законів про працю України та статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України сформував наступні висновки.

Верховний Суд зазначає, що завершальним етапом у розгляді адміністративної справи є прийняття судового рішення, яким здійснюється судовий захист прав і законних інтересів суб`єктів адміністративного права. Саме цей судовий акт урегульовує публічно-правові спори і забезпечує правову визначеність у цій сфері правовідносин. Обов`язковості судові рішення набувають після набрання ними законної сили, завдяки чому рішення суду є максимально недоторканим, що надає йому рис стабільності, незмінності та остаточності. Водночас, складовою принципу обов`язковості судових рішень є також юридична відповідальність за їхнє невиконання. Одним із таких заходів впливу є відповідальність установлена статтею 236 КЗпП України.

Згідно до вимог статті 11 Закону України «Про прокуратуру» до повноважень керівника обласної прокуратури належить видання наказів з питань, що належать до його адміністративних повноважень, в тому числі щодо призначення на посади та звільнення з посад прокурорів обласних прокуратур.

Положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону №1697-VII та Закону № 113-ІХ не визначаються вимоги до змісту розпорядчих документів органів прокуратури, тому з метою ефективного відновлення порушених прав позивача та уникнення декларативності судового рішення, з використанням права наданого суду статтею 7 КАСУ, існує необхідність субсидіарного застосовування до спірних правовідносин окремих норм Закону України «Про державну службу», який теж не визначає зміст наказу про поновлення на посаді, однак містить вимоги до акту про призначення на посаду.

Так, відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 33 Закону України «Про державну службу» в акті про призначення на посаду зазначаються: 1) прізвище, ім`я, по батькові особи, яка призначається на посаду державної служби; 2) займана посада державної служби із зазначенням структурного підрозділу державного органу; 3) дата початку виконання посадових обов`язків; 4) умови оплати праці.

Копія акта про призначення на посаду видається державному службовцю, ще одна копія зберігається в його особовій справі.

Акт про призначення на посаду приймається у вигляді указу, постанови, наказу (розпорядження), рішення, залежно від категорії посади, відповідно до законодавства.

Отже з наведеної норми вбачається, що прийняття акту про призначення на посаду це процедура документального оформлення особи на державну службу та такий акт має визначену структуру, форму та відповідний зміст.

Таким чином, акт про призначення на посаду є основною підставою виникнення трудових правовідносин з державними службовцями в Україні. Крім того, акт про призначення на посаду повинен містити конкретні умови праці відповідного державного службовця. Всі інші умови праці та відпочинку державних службовців закріплено на законодавчому рівні.

Разом з тим, наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 р. №1000/5 затверджено Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях (далі Правила).

Так, пунктом 10 розділу ІІ Правил визначені особливості підготовки та оформлення розпорядчих документів.

Відповідно підпунктів 2, 3, 4 та 7 пунктом 10 розділу ІІ Правил будь-який розпорядчий документ, за винятком спільного, оформлюють на бланку із зазначенням його конкретного виду (постанова, рішення, наказ, розпорядження).

Розпорядчі документи (накази, розпорядження) з кадрових питань (особового складу) також можуть бути складені на підставі міжгалузевих типових уніфікованих форм, затверджених в установленому порядку.

Зміст розпорядчого документа коротко викладається в заголовку, який починається з прийменника «Про» і складається за допомогою віддієслівного іменника («Про затвердження...», «Про введення...», «Про прийняття на роботу...») або іменника («Про підсумки...», «Про кадрові питання...»).

Структура тексту розпорядчого документа, як правило, складається з двох частин - констатуючої (преамбули) і розпорядчої.

У розпорядчих документах з кадрових питань (особового складу) розпорядча частина починається, як правило, з дієслова у формі інфінітива: «ПРИЙНЯТИ», «ПРИЗНАЧИТИ», «ПЕРЕВЕСТИ», «ЗВІЛЬНИТИ», «ВІДРЯДИТИ», «НАДАТИ», «ОГОЛОСИТИ» тощо. Далі зазначаються великими літерами прізвище працівника, на якого поширюється дія розпорядчого документа, і малими - його ім`я та по батькові.

Формулювання пунктів повинні бути чіткими, конкретними, відповідати нормам Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) або іншим правовим актам.

У разі призначення або звільнення працівника зазначаються повна дата (число, місяць, рік) фактичного виходу працівника на роботу (припинення трудових відносин), розміри його посадового окладу відповідно до штатного розпису, надбавок та доплат.

У кожному пункті розпорядчого документа з кадрових питань (особового складу) зазначається підстава щодо його видання (заява працівника, контракт, доповідна записка, рішення атестаційної комісії тощо).

Розпорядчі документи з кадрових питань (особового складу) оформлюють у вигляді індивідуальних (стосуються одного працівника) і зведених (стосуються кількох працівників).

Суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Suominen v. Finland», заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Отже, критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічні висновки щодо вимог до акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень викладенні в постанові Верховного Суду від 11.09.2023 р. у справі №420/14943/21.

Суд констатує, що акт про поновлення на посаді має містити аналогічні відомості, як і акт про призначення на посаду, оскільки за юридичною природою, як призначення, так і поновлення на посаді мають тотожні наслідки - особа починає виконувати обов`язки на посаді, на якій її поновлено судовим рішенням.

Із сукупного аналізу письмових доказів, досліджених судом, а саме:

наказ від 09.12.2021 р. №2605к про скасування наказу прокурора Одеської області від 03.04.2007 р. №131 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення з посади старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах Управління представництва захисту інтересів громадян та держави в судах Прокуратури Одеської області та з органів прокуратури і поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді;

наказ від 09.12.2021 р. №2618к, яким ОСОБА_1 тимчасово забезпечено робоче місце в Управлінні представництва інтересів держави в суді Одеської обласної прокуратури з визначенням відповідальної особи щодо контролю за дотриманням нею Правил внутрішнього розпорядку;

супровідний лист до наказів від 29.06.2022 р. за вихідним №557ВИХ-22, в якому роз`яснено ОСОБА_1 про необхідність прибути до Одеської обласної прокуратури для вирішення питання щодо працевлаштування з наданням 5 днів для подачі заяви про проходження атестації і перевірки доброчесності;

штатні розписи органів прокуратури Одеської області за 2007-2021 роки.

З зазначеного не вбачається, що вони містять умови і оплати праці, а також назви існуючої у штатному розписі Одеської обласної прокуратури посади, оскільки, як зазначає заявник у заяві суду від 28.03.2025 р. посада «старшого прокурора відділу прокуратури Одеської області» не входила та не могла входити до структури і штатного розпису Одеської обласної прокуратури.

Отже, судом констатовано, що видані заявником 09.12.2021 р. накази №№2605к, 2618к поновлювали ОСОБА_1 на посаді, яка не існувала і не існує в структурі і штатному розписі Одеської обласної прокуратури. Зазначене виключає можливість її допуску до виконання трудових обов`язків і отримання заробітної плати за їхнє виконання.

Таким чином, зміст і формулювання наказів №№2605к, 2618к від 09.12.2021 р. про поновлення на посаді, яка не передбачена штатним розписом у поєднання з супровідним листом до них від 29.06.2022 р. за вихідним №557ВИХ-22, в якому ОСОБА_1 роз`яснено про необхідність прибути до Одеської обласної прокуратури для вирішення питання щодо працевлаштування з наданням 5 днів для подачі заяви про проходження атестації і перевірки доброчесності, безумовно створює юридичну невизначеність для ОСОБА_1 .

В даному випадку позивачка звільнена з посади у 2007 році за висловлення критичних міркувань щодо органів прокуратури в контексті ст. 10 Конвенції, тобто за здійснення відповідних дій і її права, на виконання рішення ЄСПЛ у справі «Горяйнова проти України», не відновлені дотепер, оскільки будучи звільненою з посади, яка перебувала у штатному розписі органу прокуратури, вона до штатного розпису жодної прокуратури зарахована не була.

Тексти досліджених судом наказів, враховуючи відсутність посади у штатному розписі, свідчать, що Одеська обласна прокуратура, наділивши ОСОБА_1 статусом старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах Управління представництва захисту інтересів громадян та держави в судах Прокуратури Одеської області, надання повноважень на виконання відповідних посаді функцій, не надала.

Не допускаючи позивачку до фактичного виконання обов`язків старшого прокурора та визначаючи їй тимчасове робоче місце зі здійсненням контролю за перебуванням у робочі години в цьому приміщенні без виконання будь-якої роботи, передбаченої трудовим договором, тобто, залишаючи її «за межами штатного розпису», орган прокуратури продовжив зберігати статус прокурора для позивачки без можливості реалізації відповідних функцій, що створило юридичну невизначеність у правовідносинах та їх юридичних наслідках, зокрема, в аспекті функціональних обов`язків позивачки та її професійного майбутнього.

При цьому така невизначеність істотно перешкоджає у повному і належному виконанню судових рішень від 29.05.2008 р., 30.09.2021 р., 04.06.2024 р., 14.11.2024 р., ухвалених з метою поновлення порушеного права ОСОБА_1 .

Розглядаючи справу, суд дійшов звертає увагу заявника, що реальне виконання рішення про поновлення на посаді з допуском до виконання функціональних обов`язків, у подальшому не перешкоджає Одеській обласній прокуратурі запропонувати ОСОБА_1 пройти весь комплекс заходів і процедур для продовження роботи в реформованому органі прокуратури області. Тобто, спочатку виконання судового рішення щодо відновлення порушеного трудового права, після чого виконання вимог законодавства, яке зазнавало змін за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 і є чиним на теперішній час.

З урахуванням позиції Одеської обласної прокуратури у цій справі та справі в порядку судового контролю, яка декларує належне виконання рішення суду у справі №2-а-256/08 шляхом формального видання наказів №№2605к, 2618к від 09.12.2021 р. без наявності і можливості введення посади у штатний розпис, допуску до виконання трудових обов`язків і визначення оплати праці ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що фактичне виконання зазначених наказів не здійснено та заявник не вбачає за можливе їх виконати, а тому вказаний акт не створює жодних юридичних наслідків на виконання позитивного для позивачки рішення суду.

Посилаючись на відсутність повноважень вносити зміни до свого штатного розпису у заяві від 28.03.2023 р. та визнаючи факт невжиття будь-яких заходів з цього питання, Одеська обласна прокуратура не продемонструвала зацікавленості у виконанні рішення суду й реальному поновленні порушеного права ОСОБА_1 .

Разом з цим, Одеська обласна прокуратура шляхом подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, прагне уникнути обов`язку щодо реального виконання судового рішення, яке набрало законної сили, наполягаючи на добровільному його виконанні виданням формальних наказів до дати видачі Приморським районним судом м. Одеси виконавчих листів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.374 КАС України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 Кодексу адміністративного судочинства України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Розглядаючи справу № 5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 червня 2013 року вказав, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Суд виходить із того, що сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Разом з тим, за наявності судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді і в органах прокуратури, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 374 КАС України.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, визначений вказаною статтею 374 КАС України та є вичерпним, у зв`язку із чим, розширеному або вільному тлумаченню не підлягає.

Аналіз процесуальних норм свідчить, що суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, встановлених законом.

Суд зазначає, що у відповідності до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України, та, зокрема, статтями 14, 370 КАС України, якими визначено, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим до виконання.

Відтак, означені відповідачем підстави, які викладені у поданій заяві про визнання виконавчого документа такими, що не підлягає виконанню у справі №2-а-256/08 є недостатніми для задоволення заяви.

Також, ч. 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав передбачених статтею 374 КАС України для задоволення поданої заяви про визнання виконавчого листа по справі №2-а-256/08 таким, що не підлягає виконанню.

На підстав викладеного та керуючись ст. ст. 195, 229, 240, 241, 248, 256, 295, 297, 374 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Одеської обласної прокуратури про визнання виконавчого листа №2-а-256-08, виданого Приморським районним судом м. Одеси 10.12.2024, таким, що не підлягає виконанню в адміністративній справі №2-а-256/08 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Генеральної прокуратури України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 25.08.2025 року.

Суддя Донцов Д.Ю.