Справа № 646/6140/25
Суддя: Демченко І. М.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 646/6140/25
№ провадження 2-а/646/73/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2025 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді Демченко І.М., за участю секретаря судового засідання Разєнкової Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

У С Т А Н О В И В :

24.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 за № 721 від 16.06.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 , будучи оповіщений 30.05.2025 належним чином під особистий підпис про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі Відповідач), а саме на 30.05.2025 о 14 год. 00 хв. на вказану дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин не з`явився за викликом по повістці № 3484888 для уточнення даних, про поважні причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги частини 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Постанова була надіслана відповідачем на адресу позивача 18.06.2025 рекомендованим відправленням №547 та отримана позивачем 20.06.2025.

Статтею 285 КУпАП передбачено, що копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Як вбачається з отриманої позивачем копії оскаржуваної постанови, в ній зроблена відповідна відмітка про те, що копію постанови направлено поштою.

Але Позивач отримав не виготовлену належним чином копію постанови по справі про адміністративне правопорушення - другий примірник постанови з мокрою печаткою або належним чином засвідчену її копію, а її ксерокопію, що не може вважатись, що копія постанови була належним чином вручена або вислана позивачу.

До того ж, на оскаржуваній постанові дата її винесення була виправлена відповідачем, а саме на числі «16» цифра «1» була виправлена кульковою ручкою, що свідчить про внесення змін до дати винесення постанови вже після її оформлення. Зазначене порушує принцип правової визначеності, підриває довіру до об`єктивності та неупередженості уповноваженої особи, яка винесла постанову, а також є підставою для сумніву в достовірності інших відомостей, викладених у цьому процесуальному документі.

Передумовою винесення вказаної постанови був протокол №680 від 12.06.2025 про адміністративне правопорушення за ст.210-1 КУпАП, складений начальником ВВОБ ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно ОСОБА_1 .

Протокол №680 від 12.06.2025 про адміністративне правопорушення було складено відповідачем після того як позивач у додатку «Резерв+» побачив повідомлення наступного змісту «Вас розшукує ТЦК від 09.06.20025» та 12.06.2025 безпосередньо особисто звернувся до відповідача для з`ясування підстав цього розшуку.

При зверненні позивача для з`ясування підстав його розшуку, відповідачем й було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вказаного протоколу суть адміністративного правопорушення полягала в тому, що 12.06.2025 о 10:00 год. по прибуттю громадянина ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено факт порушення ним, в особливий період, законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

20.05.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаному ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення, засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» була направлена повістка №3484888, яка сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_1 , про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 30.05.2025 о 14 год. 00 хв. для уточнення даних.

Вищезазначена повістка №3484888 була повернута до ІНФОРМАЦІЯ_2 з відміткою - повертається, адресат ( ОСОБА_2 ) відсутній за вказаною адресою 30.05.2025.

У протоколі є посилання на п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, згідно якого у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

У протоколі зазначено, що таким чином позивач порушив вимоги частини 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Незважаючи на те, що позивач 12.06.2025 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зазначено в протоколі, в постанові по справі про адміністративне правопорушення №721 від 16.06.2025 вже бездоказово та безпідставно зазначено, що начальник установив, що «12.06.2025 року о 10:00 год. по доставлення гр-на(ки) ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 », тобто фактично викладено недостовірні обставини щодо способу прибуття позивача до ТЦК та СП, що не відповідає дійсності та не підтверджується жодними допустимими доказами.

Така констатація у постанові має ознаки формального з`ясування фактичних обставин справи, що суперечить вимогам ст.251 КУпАП щодо обов`язковості обґрунтування висновків, зроблених у постанові, належними та допустимими доказами.

Більше того, зазначена обставина істотно впливає на кваліфікацію дій позивача, адже добровільна поява особи до ТЦК та СП виключає склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, який інкримінувався позивачу. Відтак, твердження в постанові про нібито доставлення особи суперечить не лише протоколу, але й суті правової оцінки дій позивача, що є грубим порушенням вимог закону та є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

При складанні протоколу позивач надав в ньому пояснення та зауваження, де звертав увагу на те, що не міг прибути на 30.05.20254 о 14 год. 00 хв., оскільки не був належним чином оповіщений, та зазначив, що повістку не отримував та також не отримував будь-яких повідомлень про наявність повістки. Інформацію про розшук ТЦК побачив в додатку «Резерв+» 11.06.2025. В ІНФОРМАЦІЯ_5 з`явився 12.06.2025.

Частиною 2 ст. 254 КУпАП визначено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).

Отже, якщо позивач дійсно повинен був з`явитись до відповідача 30.05.2025 та не зробив цього, то відповідач мав скласти протокол про адміністративне правопорушення не пізніше 31.05.2025, а він зробив це лише 12.06.2025.

При цьому, відповідачу особа позивача була достовірно відома, бо на неї була оформлена повістка, а тому протокол мав бути складений до 14 год. 00 хв. 31.05.2025.

Незрозумілим є чому протокол про адміністративне правопорушення складено майже через 2 тижні після дати його ймовірного вчинення. Наведене свідчить про неповний, однобічний та упереджений розгляд справи про адміністративне правопорушення, неякісну оцінку доказів, і, як наслідок, прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення серед іншого зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Як зазначено в протоколі №680 від 12.06.2025 про адміністративне правопорушення за ст.210-1 КУпАП суть адміністративного правопорушення полягає в тому, що ОСОБА_1 , будучи оповіщений 30.05.2025 належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на 30.05.2025 о 14 год. 00 хв. у вказану дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_6 , без поважних причин не з`явився за викликом, про поважні причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги частини 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Отже, в протоколі №680 від 12.06.2025 про адміністративне правопорушення визначена суть порушення, що позивач у вказані дату та час без поважних причин не з`явився саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Разом з тим, в оскаржуваній постанові, на відміну від протоколу, зазначено, що відповідач розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення, всупереч зафіксованому в цьому протоколі установив, що позивач у вказані дату та час без поважних причин не з`явився вже не до ІНФОРМАЦІЯ_6 , а до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, позивач вказує, що в протоколі та оскаржуваній постанові зазначено, що 20.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаному ОСОБА_1 була направлена повістка №3484888.

Але, така інформація є хибною та не відповідає дійсності, тобто не є встановленим фактом. Як вбачається з Трекінгу поштових відправлень на сайті Укрпошти, поштове відправлення № 726 було направлено Позивачу не 20.05.2025, а 22.05.2025 і було надіслано не ІНФОРМАЦІЯ_4 з його адреси в АДРЕСА_2 , а надіслано з м. Києва.

Крім того, Довідка оператора поштового зв`язку Укрпошта на зазначеному поштовому конверті містить дату проставлення відмітки про причину повернення адресат відсутній за вказаною адресою з датою проставлення відмітки 30.05.2025 без зазначення часу.

Отже, за таких умов, відповідно до вимог п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, позивач отримав повістку пізніше ніж зазначена у ній дата прибуття на 30.05.2025 о 14 год 00 хв. Тобто, відповідно до штемпеля на конверті, відмітку про «відсутність особи за місцем проживання» було проставлено 30.05.2025, саме в той день коли позивач повинен був прибути за повісткою о 14 год 00 хв.

Таким чином, має місце несвоєчасне оповіщення позивача про необхідність його прибуття до відповідача для уточнення даних.

На підставі викладеного, у зв`язку з несвоєчасним оповіщенням позивача про необхідність прибуття 30.05.2025 о 14 год 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня вина позивача, наслідком чого є відсутність складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. З ст. 210-1 КУпАП.

Як вбачається з постанови по справі про адміністративне правопорушення, позивач викликався повісткою на 30.05.2025 для уточнення даних. Зазначений виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не є первинним, оскільки відповідно до наявного військово-облікового документу від 18.06.2025 з мобільного додатку "РЕЗЕРВ+", ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 у категорії військовозобов`язаних, ВОС 101627, номер в реєстрі "ОБЕРІГ" 1. Також наявна інформація про право на відстрочку до 07.08.2025 на підставі п.3 ч.1 ст.23, зазначені номер мобільного телефону, імейл та дата уточнення даних 24.10.2024, також зазначено адресу проживання АДРЕСА_3 .

Вказана адреса реєстрації місця проживання позивача також підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №2025/008282088 від 23.06.2025.

Більше того, відповідачу було достеменно відомо про те, що позивачу на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Так, довідкою відповідача від 10.06.2025 №1341 зазначено, що позивачу надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на строк до 07 серпня 2025 року.

Раніше, відповідач листом від 23.05.2023 №1179/4/4 повідомив Позивача, що він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до 15.12.2027.

Відповідачем не зазначено ні у протоколі, ні в постанові про адміністративне правопорушення, які саме дані позивач не уточнив та не навів доказів можливості або неможливості отримання відомостей щодо персональних даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів». При цьому, обставин, які підтверджують неможливість отримання відповідачем відомостей щодо персональних даних позивача у спосіб, установлений у примітці до ст. 210 КУпАП, відповідачем не зазначено.

Із урахуванням вищевикладених обставин, оскільки відповідач не зазначив, які саме відомості позивачем не були оновлені, тобто були відсутні у розпорядженні відповідача станом на 30.05.2025, та не навів доказів не можливості отримання з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних позивача, то відповідно до Примітки ст. 210 КУпАП, відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відтак підстави для виклику позивача повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 30.05.2025, для уточнення даних були відсутні.

По добровільному прибуттю позивача 12.06.2025 до ТЦК та СП та при складанні при цьому протоколу про адміністративне правопорушення та винесенні 16.06.2025 оскаржуваної постанови, відповідач не уточнював у позивача будь-яких даних, що свідчить про неналежний виклик 30.05.2025 за повісткою та про відсутність з боку відповідача належної перевірки обставин, які могли б мати суттєве значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, факт добровільної явки позивача до ТЦК та СП, у поєднанні з відсутністю перевірки обставин виклику за повісткою, виключає вину позивача в ухиленні від виконання військового обов`язку, а отже і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Ухвалою суду від 25.06.2025 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ, визначеними ст. 286 КАС України.

07.07.2025 позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_8 у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідками, сформованими автоматизованою системою документообігу суду про успішну доставку процесуальних документів та судових викликів до електронного кабінету РТЦК в системі «Електронний суд».

Відзив відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, з`ясувавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зауважує, що ця конституційна норма втілює засадничу складову принципу законності, відповідно до якої суб`єктам владних повноважень дозволено робити тільки те, на що їх прямо уповноважує закон. Ця конституційна норма вимагає дотримуватися приписів Закону як підстави для вчинення суб`єктом владних повноважень активних дій. Закон, своєю чергою, визначає, описує, який юридичних факт чи їх сукупність повинні бути наявними для того, щоб у владного суб`єкта виникли повноваження діяти тим чи іншим чином. Будь-яка діяльність та будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності таких юридичних фактів, визначених законом, буде проявом свавільності.

Конструкція "в межах повноважень" у розумінні ст. 19 Конституції України стосується обсягу повноважень і вказує на необхідність суб`єкту владних повноважень діяти виключно в тих межах, на які їх уповноважили Конституція та закони України. Це означає, що суб`єктам владних повноважень заборонено вчиняти будь-які дії або приймати будь-які рішення, можливість вчинення чи прийняття яких прямо не передбачена в тексті закону для певного випадку. Будь-які такі рішення або дії будуть проявом свавільності.

Нарешті, "у спосіб" у тексті ч. 2 ст. 19 Конституції України вказує на те, що, по-перше, спосіб вчинення дій і прийняття рішень обов`язково має бути встановлений законом.

Положення ч. 2 ст. 19 Конституції вимагає того, щоб і підстави вчинення дій та прийняття рішень суб`єктами владних повноважень, і межі їхніх повноважень, і спосіб вчинення дій та прийняття рішень були або встановлені на конституційному рівні, або закріплені на рівні закону. По-друге, суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти й приймати рішення саме в такий спосіб, який передбачений законом, тобто неухильно дотримуватися визначеної на рівні закону процедури вчинення юридично значущих дій та прийняття обов`язкових для інших суб`єктів рішень. По-третє, суб`єкти владних повноважень не мають права вчиняти дії чи приймати рішення свавільно, тобто у спосіб, відмінний від того, який визначений законом.

Суд також звертає увагу на відсутність ієрархічного підпорядкування вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України. Жодна з них не є важливішою за іншу. Суб`єкти владних повноважень можуть діяти та приймати рішення виключно з дотримання усіх трьох із них одночасно. Таким чином, порушення владним суб`єктом визначеної законом процедури вчинення дій або прийняття рішень є настільки ж неприпустимим, як і вчинення ним дій (прийняття рішень) без уповноваження законом.

Також заслуговує й акцент положень Конституції України на необхідності визначення способу вчинення дій або прийняття рішень для суб`єкта владних повноважень (процедури їх вчинення) саме на рівні закону. Оскільки рішення або дії суб`єктів владних повноважень як органів публічної адміністрації прямо впливають на права та інтереси інших осіб, вимоги до процедури їх вчинення, які запобігають порушенням прав осіб та свавільності повинні бути встановлені саме законодавчим органом як органом представницької демократії як одна із передумов дотримання принципу верховенства права.

Приписами ч. 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 7 КУпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

Відповідно ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу громадяни України», які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до статті 235 КУпАП військові комісаріати розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, , про неявку на виклик у військовий комісаріат, (статті 210, 210-1, 211 - 211-6).

Від імені військових комісаріатів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право районні (міські) військові комісари.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У розумінні ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення зазначено, що позивач ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно зі ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період

тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Примітка. Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; та суб`єктивна сторона.

Суб`єктивна сторона - це внутрішня сторона проступку, психічний стан суб`єкта проступку, що характеризує його волю, яка виявляється в протиправній дії, його ставлення до дії, яку він вчинив.

Ознаками суб`єктивної сторони проступку є вина, мотив і мета правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Крім діяння, ознаками об`єктивної сторони правопорушення є місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя здійснення діяння.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, посилання на докази, якими він керувався при ухваленні відповідного рішення. Дотримання даних вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови у судовому порядку.

Згідно з п. 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зміст оскаржуваної постанови зводиться лише до того, що у період дії правового режиму воєнного стану, котрий введений Указом Президента України №64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року (із змінами), під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №65/2022, 20.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 , рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» була направлено повістка № 3484888, яка сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_1 , про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 30.05.2025 о 14 год 00 хв для уточнення даних, яка була надіслана засобами поштового зв`язку через відділення Укрпошти, рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення та повернута з відміткою «відсутність адресату».

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи оповіщеним 30.05.2025 належним чином під особистий підпис про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 30.05.2025 о 14 год 00 хв , без поважних причин, не з`явився за викликом, про поважні причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Копія постанови містить відмітку про набрання нею чинності 26.05.2025 та направлення її копії 18.06.2025 позивачеві.

Відповідно до пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 202 року № 1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Відповідно до пункту 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі по тексту Порядок № 560) за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Згідно із пунктами 40-41 Порядку № 560 під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Отже, з аналізу наведених вище норм вбачається, що оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП може здійснюватися шляхом особистого вручення військовозобов`язаному повістки або шляхом її направлення засобами поштового зв`язку.

У випадку направлення повістки засобами поштового зв`язку належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП є документами від поштового оператора про особисте отримання поштового відправлення, відмітка у поштовому повідомленні про відмову від його отримання або відмітка у поштовому повідомленні про відсутність особи за адресою.

Судом встановлено, що 22.05.2025 військовозобов`язаному ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» була направлена повістка № 3484888, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за зареєстрованим місцем проживання, а саме : АДРЕСА_1 .

Витягом з реєстру територіальної громади підтверджено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 18.03.2021 є адреса: АДРЕСА_1 .

За інформацією застосунку «Резерв +» встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 , дата ВЛК 31.03.2022, дата уточнення даних 24.10.2024, номер в реєстрі Оберіг 1, відстрочка до 07.08.2025 на підставі п. 3 ч.1 ст. 23.

Перевіряючи доведеність обставини повідомлення позивача про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_9 на 30.05.2025 для уточнення даних, судом досліджено копію конверта з повісткою, який повернувся до відправника з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», на якому міститься відтиск дати 30.05.2025.

При цьому, суд звертає увагу, що конверт не містить відтиску «Повістка ТЦК вручити особисто».

Отже, суд приходить до висновку, що із незалежних ані від позивача, ані від відповідача причин, повістка про необхідність прибуття позивача на 30.05.2025 для уточнення даних, не була отримана адресатом.

Суд наголошує, що відповідач, приймаючи спірну постанову по справі про адміністративне правопорушення, мав можливість перевірити підтвердження обставин оповіщення та/або вручення повістки ОСОБА_1 , мав можливість повторно надати повістку для уточнення даних, однак обмежився лише поверненням конверта з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є формальною підставою належного підтвердження оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик, у розумінні п. 41 Порядку № 560.

З огляду на приведене вище, вбачається відсутність у даній справі оповіщення позивача про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_9 на 30.05.2025, а конверт з повісткою і відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», з огляду на встановлені вище у даній справі обставини не може бути взятий до уваги за основу в якості підтвердження обставин оповіщення та/або вручення повістки, у розумінні вимог, передбачених п.п. 40-41 Порядку № 560.

Між тим, за приписами примітки до статті 210 КУпАП визначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Отже, з приведених норм вбачається, що відповідальність за статтями 210 та 210-1 КУпАП не застосовується у випадку, коли дані для Реєстру можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими базами/системами/реєстрами.

Натомість, з оскаржуваною постанови вбачається, що позивача викликано для уточнення даних, хоча позивачем дотримані вимоги щодо уточнення та оновлення даних. Крім того, довідкою за № 1341, виданою 10.06.2025 безпосередньо відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджено надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як чоловіка на утриманні якого перебуває троє дітей віком до 18 років, на строк до 07.08.2025.

При цьому, 12.06.2025, тобто через два дні відповідачем складається протокол про адміністративне правопорушення, який за своїм змістом є необхідністю уточнення даних. Між тим, ні в постанові, ні в повістці відповідачем не було конкретизовано, які саме дані були відсутні у відповідача, у зв`язку з чим у відповідача була наявна необхідність викликати позивача для уточнення таких даних.

З урахуванням вищенаведеного, вина ОСОБА_1 , яка полягала у порушенні вимог останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, не доведена належними та достатніми доказами, а відтак, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд, крім іншого, керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 90, 99, 243-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 № 721 від 16.06.2025, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,0 грн., та провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути зі ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_1 , за рахунок бюджетних асигнувань 605, 60 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня складення його повного тексту до Другого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.09.2025.

Головуючий І.М.Демченко