Справа № 320/15979/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 з позовними вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач/ГУ ПФУ в м. Києві) з вимогами:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок основного розміру пенсії з 01 квітня 2019 року за довідкою військової частини НОМЕР_1 від 16 жовтня 2020 року № 222/4/164/239/595 про розмір грошового забезпечення за посадою, з якої було звільнено з військової служби, станом на 05 березня 2019 року, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХII, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, без будь-яких обмежень;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 та проводити її виплату з 01 квітня 2019 року за довідкою військової частини НОМЕР_1 від 16 жовтня 2020 року № 222/4/164/239/595 про розмір грошового забезпечення за посадою, з якої було звільнено з військової служби, станом на 05 березня 2019 року, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХII та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, без будь-яких обмежень розміру пенсії.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду з позовом без подання відповідної заяви про його поновлення та без наведення належних доказів поважності причин такого пропуску. Суд дійшов висновку, що з урахуванням дати отримання позивачем довідки про розмір грошового забезпечення (16 жовтня 2020 року) та дати звернення до суду (04 квітня 2024 року), між цими подіями минуло понад три роки. Натомість активні дії щодо реалізації свого права на перерахунок пенсії позивач вчинив лише у лютому 2024 року, що свідчить про його пасивну поведінку. Отримання відповіді від органу Пенсійного фонду в березні 2024 року суд не визнав моментом, з якого слід обчислювати строк звернення до суду, оскільки позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав ще на момент отримання довідки. Положення статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо відсутності строкових обмежень для перерахунку пенсії не скасовують процесуальні строки звернення до суду, встановлені статтею 122 КАС України. Норма закону стосується лише дати проведення перерахунку, але не регулює момент, коли особа має подати адміністративний позов. Водночас в матеріалах справи відсутні докази того, що сума пенсії, яка підлягала перерахунку, була нарахована, але не виплачена з вини відповідача, що унеможливлює застосування до цього випадку висновків Великої Палати Верховного Суду про відсутність строкових обмежень на виплату заборгованості. На підставі наведеного суд зазначив про невідповідність позовної заяви вимогам статей 161 та 123 КАС України та зобов`язав позивача у 10-денний строк усунути вказані недоліки шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин та наданням підтверджуючих доказів.

Відповідно до наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (штриховий кодовий ідентифікатор 650) (т. 1, а.с. 19), копію ухвали про залишення позовної заяви без руху від 15 квітня 2024 року позивач отримав 11 травня 2024 року, у зв`язку з чим останнім днем для усунення недоліків є 21 травня 2024 року (включно).

На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем у встановлений судом строк жодних документів на підтвердження усунення недоліків позовної заяви не подано, заява про поновлення строку звернення до суду також відсутня.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві без розгляду у зв`язку з невиконанням ним вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Позивач у встановлений десятиденний строк не усунув вказані судом недоліки, зокрема не подав заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин його пропуску та відповідними доказами, чим порушив вимоги статті 123 КАС України.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Мотивами апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск строку звернення до адміністративного суду, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а також не врахував правову природу заявлених вимог. Предметом спору є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії за минулий період на підставі довідки про грошове забезпечення, тобто йдеться про нарахування належних сум пенсійних виплат, а не про оскарження дій або бездіяльності, які мають конкретну дату. У зв`язку з цим, позов не підпадає під обмеження шестимісячним строком, встановленим статтею 122 КАС України, а має розглядатись у світлі статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка передбачає відсутність строкових обмежень на виплату неотриманих з вини держави пенсійних сум. Також вказав, що суд першої інстанції помилково не застосував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах у справах № 522/2738/17 від 06 лютого 2019 року, № 510/1286/16 від 24 грудня 2020 року та № 240/12017/19 від 31 березня 2021 року, відповідно до яких у спорах щодо пенсійних виплат строк звернення до суду пов`язується не з датою виникнення права, а з моментом, коли особа фактично дізналась або могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема після отримання відповіді органу ПФУ.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Апеляційний розгляд справи відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Надаючи правову оцінку наявності підстав для повернення позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист (частина перша статті 5 КАС України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На підставі частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Подаючи позовну заяву, ОСОБА_1 як на підставу для поновлення строку звернення до суду послався на приписи частини третьої статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» від 01 січня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII), якою встановлено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Так, вказаною нормою передбачено, що у випадках, коли перерахунок пенсії не здійснено з вини органів Пенсійного фонду України або державних органів, які видають довідки для такого перерахунку, особа не повинна нести негативні наслідки у вигляді обмеження строком звернення до суду за захистом свого права.

Відтак, положення статті 51 Закону № 2262-XII встановлює виняток із загальних правил щодо строків звернення до суду, визнаючи, що право на перерахунок пенсії має реалізовуватись із моменту його виникнення, незалежно від часу подання відповідної заяви, якщо невиконання обов`язку з перерахунку пенсії зумовлене саме неправомірною бездіяльністю уповноважених державних органів.

Такий підхід відповідає принципам справедливості, добросовісності та захисту порушених прав, гарантованих Конституцією України.

В той же час, частиною другою цієї норми передбачено, що перерахунок пенсій, призначених особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

З аналізу частин другої та третьої статті 51 Закону № 2262-XII вбачається, що законодавець передбачив два різні підходи до визначення строків проведення перерахунку пенсії залежно від підстав його здійснення.

Так, частина друга цієї статті регулює загальний порядок перерахунку пенсій, встановлюючи, що у разі зміни обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсії, її перерахунок провадиться з першого числа місяця, що настає за місяцем виникнення таких обставин. При цьому чітко визначено, що за загальним правилом виплата різниці в пенсії за минулий час обмежується 12 місяцями.

Натомість частина третя вказаної статті є спеціальною нормою, що застосовується у випадках, коли перерахунок пенсії не проведено з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають відповідні довідки. У таких випадках закон прямо передбачає можливість проведення перерахунку з дати виникнення права на нього без будь-якого обмеження строком.

Таким чином, ці положення розмежовують ситуації: якщо підставою для непроведення перерахунку є об`єктивні зміни у правовому чи фактичному становищі пенсіонера, то діє загальне правило з обмеженням у 12 місяців; якщо ж перерахунок не було здійснено з вини державних органів, то застосовується спеціальна норма, що дозволяє відступити від строкових обмежень. Такий підхід узгоджується з принципом юридичної визначеності та забезпечує належний захист прав пенсіонерів, які з незалежних від них причин були позбавлені належного розміру пенсії.

Водночас ці положення регулюють виключно порядок та межі проведення перерахунку пенсії як дії суб`єкта владних повноважень, але не встановлюють строків звернення до адміністративного суду з позовом. Визначення таких строків є предметом правового регулювання КАС України. Відтак, наведені норми не можуть розглядатися як такі, що обмежують або визначають строк судового захисту права на пенсійне забезпечення у разі його порушення.

Питання, пов`язані з визначенням моменту, коли позивач повинен був дізнатися про порушення свого права на отримання соціальних виплат у належному, на його думку, розмірі, а також щодо впливу звернень до органів Пенсійного фонду України на обчислення строку звернення до суду, були предметом дослідження Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі № 240/12017/19.

Під час розгляду вказаної справи Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року сформулював правову позицію, згідно з якою з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. У такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіряючи дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду з урахуванням вказаних висновків Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а той факт що на свою заяву він отримав відповідь 20 березня 2024 року не змінює часу, з якого він повинен був або міг дізнатися про порушення свої прав.

З відповіді відповідача позивач фактично дізнався про те, що він знав про порушення своїх прав з 01 квітня 2019 року.

Достеменно позивач знав про порушене право на перерахунок пенсії, отримавши довідку від 16 жовтня 2020 року про розмір грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що правомірність дій пенсійного органу щодо правильності нарахування пенсії позивачці може бути перевірена судом виключно у разі подачі адміністративного позову у строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України.

Надання судом оцінки таким діям поза строками звернення до суду, навіть у разі, якщо формальною підставою для звернення з адміністративним позовом став лист органу Пенсійного фонду України про відмову в проведенні перерахунку соціальних виплат за вказаний період, не узгоджується з цілями запровадження процесуальних строків.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій. Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

До того ж Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду звернула увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Зокрема, поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 та від 26 травня 2021 року у справі № 320/1778/20.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачу була відома дата видачі довідки про розмір грошового забезпечення (16 жовтня 2020 року), яка, на його переконання, є підставою для перерахунку пенсії.

Водночас протягом більш ніж трьох років після цього позивач не вчиняв жодних активних дій щодо реалізації свого права, а звернення до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відбулося лише у лютому 2024 року.

Така тривала бездіяльність, за відсутності об`єктивних та підтверджених перешкод, свідчить про недбале ставлення до захисту власних прав та виключає можливість визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Посилання апелянта на положення частини третьої статті 51 Закону № 2262-XII не впливає на обов`язок дотримання процесуальних строків, оскільки зазначена норма регулює питання порядку проведення перерахунку пенсії у разі бездіяльності уповноважених органів, але не стосується строків звернення до адміністративного суду.

Відтак, така аргументація не може бути підставою для поновлення строку, передбаченого частиною другою статті 122 КАС України.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху та встановлення позивачу строку для усунення її недоліків шляхом подання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною першою статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем у визначений строк жодних документів на підтвердження усунення недоліків позовної заяви до суду не подано. Заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із посиланням на обставини, які апелянт наводить уже в апеляційній скарзі, також подано не було.

Ухвалою від 17 липня 2024 року суд першої інстанції, діючи на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, обґрунтовано повернув позовну заяву позивачеві як таку, що залишалася без руху і щодо якої у встановлений судом строк на усунення недоліків її вимоги не були виконані.

При цьому, в самій апеляційній скарзі апелянт не зазначає, що ним були вжиті будь-які дії на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Натомість наводить обставини, пов`язані з правовою кваліфікацією предмета спору, що є несуттєвим у контексті порушення процесуального обов`язку усунути недоліки.

Посилання апелянта на те, що після отримання інформації про ухвалу про повернення позовної заяви ним було подано заперечення на ухвалу про залишення позову без руху, є безпідставними. Процедура подання заперечень на ухвалу про залишення без руху після винесення судом ухвали про повернення позову Кодексом адміністративного судочинства України не передбачена. Єдиний передбачений законом спосіб реагування на залишення позову без руху було подання у встановений строк документів на усунення недоліків, зокрема заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та доказами поважних причин.

Таким чином, апелянт фактично не виконав вимог ухвали суду першої інстанції, а отже, доводи апеляційної скарги, спрямовані на переоцінку матеріально-правових аспектів спору, не мають значення в контексті законності процесуального рішення про повернення позову.

Таким чином, суд першої інстанції діяв у межах наданих повноважень і відповідно до процесуального закону, а аргументація, викладена апелянтом в апеляційній скарзі, є юридично неспроможною та не може слугувати підставою для скасування ухвали про повернення позовної заяви.

Тому згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.