Справа № 160/10840/25
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування витрат,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява заяви Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 , в якій позивач просить:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника Військової академії (м.Одеса) від 20.07.2017 року №351 відповідача зараховано на перший курс навчання до Військової академії. З 28.08.2017 року на виконання наказу начальника Військової академії (м. Одеса) від 28.08.2017 року №183 (по стройовій частині) старшого сержанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Військової академії та на всі види забезпечення. 20.07.2017 року між Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії та старшим сержантом ОСОБА_2 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу. 16.05.2018 року старший сержант ОСОБА_1 звернувся до командування Військової академії з рапортом про відрахування з навчання у Військовій академії через небажання продовжувати навчання. Крім того, у даному рапорті відповідач зазначив про свою обізнаність із обов`язком відшкодувати витрати.
Наказом начальника Військової академії від 25.05.2018 року №37-РС (по особовому складу) відповідача відраховано з числа курсантів у зв`язку із достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем). Також, наказом від 25.05.2018 року №106 (по стройовій частині) відповідача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, та зобов`язано відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у Військовій академії (м.Одеса) за період з 28.08.2017 року по 25.05.2018 року в сумі 113309 грн. Добровільного переказу коштів на розрахунковий рахунок позивача в рахунок існуючої заборгованості відповідач не здійснив, з письмовою заявою про відстрочку чи розстрочку сплати вказаної суми до позивача не звертався. У зв`язку із понесеними витратами, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі, позивач звернувся до суду із даним позовом.
09 травня 2025 року суддею через підсистему «Електронний суд» було сформовано запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси реєстрації (місцезнаходження) ОСОБА_1 .
Так, згідно з відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відносно адреси реєстрації (місцезнаходження) ОСОБА_1 за запитом через систему «Електронний суд» від 09.05.2025 року №1366601, адресою про реєстрацію місцезнаходження ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , а тому, з метою повного та всебічного розгляду справи, а також для забезпечення можливості надання відповідачем відзиву на позов, суддя вважав за необхідне направляти документи по справі на вказану адресу.
Ухвалою суду від 12 травня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Вказану ухвалу було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу відповідача - ОСОБА_1 , зазначену у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 .
Пунктом 1 частини 1 статті 241 КАС України до судових рішень віднесено ухвали.
Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
Кодексом адміністративного судочинства визначені порядок вручення судових повісток і судових рішень.
Відповідно до частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Пунктами 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 встановлено, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.
В той же час, до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» тощо, з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом в ухвалі від 01.04.2019 у справі №9901/811/18 (адміністративне провадження №П/9901/811/18).
За таких обставин, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом, однак правом на подання відзиву на позов, заперечень, доказів чи пояснень по суті справи не скористався, згідно ст.162 КАС України.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.6 ст.162 КАС України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 20.07.2017 року №351 ОСОБА_1 зараховано на перший курс навчання до Військової академії.
Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) (по стройовій частині) від 28.08.2017 року №183 сержанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Військової академії та на всі види забезпечення.
20.07.2017 року між Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії та старшим сержантом ОСОБА_2 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, відповідно до якого відповідач зобов`язується накази командирів, свої службові обов`язки та добровільно відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.
16.05.2018 року старший сержант ОСОБА_1 звернувся до командування Військової академії з рапортом про відрахування з навчання у Військовій академії через небажання продовжувати навчання. Крім того, у даному рапорті відповідач зазначив про свою обізнаність із обов`язком відшкодувати витрати.
Наказом начальника Військової академії від 25.05.2018 року №37-РС (по особовому складу) відповідача відраховано з числа курсантів у зв`язку із достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).
Також, наказом від 25.05.2018 року №106 (по стройовій частині) відповідача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, та зобов`язано відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса) за період з 28.08.2017 року по 25.05.2018 року в сумі 113309 грн.
Довідкою-розрахунком Військової академії (м. Одеса) від 25.05.2018 року №1/55/493, на відповідача, курсанта 1-гр навчального курсу факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та спеціального призначення за період навчання у Військовій академії (м. Одеса) з 28.08.2017 по 25.05.2018 року, відрахованого наказом начальника Військової академії (м. Одеса) (по стройовій частині) від 25.05.2018 року №16 «через небажання продовжувати навчання» та з яким розірвано контракт про навчання «у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем» наказом начальника Військової академії (м. Одеса) (по особовому складу) від 25.05.2018 року №37-РС, покладено обов`язок відшкодувати витрати: пов`язані з грошовим забезпеченням, а саме, утримання відповідача за період з 28.08.2017 по 25.05.2018 року становить у розмірі 1133090,81 грн.
06.03.2025 року ОСОБА_1 направлено вимогу-пропозицію про порядок та строки відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі від 06.03.2025 року №26/5/272.
За відсутності можливості єдино разової сплати зазначеної суми, протягом 10 днів з моменту отримання даної вимоги, звернутися до Військової академії (м.Одеса) (м.Одеса, вул.Фонтанська дорога, 10) з письмовою заявою про відстрочку чи розстрочку сплати вказаної суми, повідомивши розмір можливих щомісячних платежів.
Оскільки відповідачем не відшкодовано витрати, пов`язані з його утриманням 3 Військовій академії (м. Одеса) з письмовою заявою про відстрочку чи розстрочку сплати вказаної суми не звертався, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII).
Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Одним із видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів) (ч.6 ст.2 Закон №2232-XII).
Частиною 1 статті 25 Закону №2232-XII передбачено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.
Зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань (ч.3 ст.25 Закон №2232-XII).
З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону (ч.5 ст.25 Закон №2232-XII).
При цьому, курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж" пункту 2 та підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (ч.10 ст.25 Закону №2232-XII).
Аналіз вищевикладених норм дає підстави для висновку, що дострокове розірвання контракту курсанта з Міністерством Збройних Сил України, тягне за собою обов`язок відшкодування Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрат пов`язаних з утриманням таких курсантів у вищому навчальному закладі.
Як свідчать матеріали справи, підставою для розірвання контракту від 20.07.2017 року відповідача з Міністерством Збройних Сил України слугувало небажання продовжувати навчання.
Щодо порядку відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі, слід вказати наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 затверджено Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах (далі - Порядок №964), який визначає визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти (далі - витрати).
Витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ та Службі зовнішньої розвідки (п.2 Порядку №964).
У даному випадку витрати мають бути відшкодовані Міністерству оборони України.
Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки (п.3 Порядку №964).
Розрахунок фактичних витрат здійснюється закладом вищої освіти згідно з нормами утримання курсантів (п.4 Порядку №964).
Пунктом 5 Порядку №964 передбачено, що витрати відшкодовуються у повному розмірі: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у заклад вищої освіти, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк; особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", - за весь період навчання.
При цьому, згідно з пунктом 6 Порядку №964 витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.
У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (п.7 Порядку 964).
Як свідчать матеріали справи, у добровільному порядку витрати відповідачем не відшкодовані, зокрема у довідці - розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта №1/55/493 від 25.05.2018 року вказав про згоду такі відшкодовувати.
Згаданим Порядком врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання.
Зобов`язання про добровільне відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням, зазначається в контракті під час його укладання (п.1.2. Порядку розрахунку), що у свою чергу вбачається з укладеного відповідачем контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України від 21.07.2018.
У ході судового розгляду справи встановлено, що утримання відповідача у Військовій академії (м.Одеса) у період з 28.08.2017 року по 25.05.2018 року здійснювалось шляхом грошового, продовольчого, речового, медичного забезпечення, оплатою комунальних послуг та енергоносіїв та оплатою транспортних послуг, що становило 113309,81 грн, про що свідчить довідка - розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням курсанта №1/55/493 від 25.05.2018, яка наявна в матеріалах справи.
Таким чином, враховуючи викладені норми та небажання продовжувати навчання у Військовій академії (м.Одеса), відповідач зобов`язаний компенсувати витрати, пов`язані з його утриманням у зазначеному навчальному закладі вищої освіти у наведеному розмірі.
Щодо розміру витрат, пов`язаних з утриманням позивача у вищому навчальному закладі, слід зазначити наступне.
У разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.
Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу вищого навчального закладу.
У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.
При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що основним джерелом її фінансування є Державний бюджет України, а тому непогашена заборгованість відповідачем по відшкодуванню витрат на утримання у вищому навчальному закладі, яка виникла через небажання останнього продовжувати навчання у такому закладі, призводить до порушення ефективності витрачання бюджетних коштів.
Більш того, слід вказати, що заборгованість по відшкодуванню витрат на утримання у вищому навчальному закладі, відповідачем не оскаржувалась. При цьому, позивач ознайомлений із розміром коштів, які необхідно відшкодувати за його утримання, як курсанта вищого навчального закладу, про що свідчать матеріали справи.
Однак, станом на день звернення до суду відповідачем добровільно такі кошти не відшкодовано.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зважаючи на вищевикладені обставини та наявність заборгованості відповідача по відшкодуванню витрат на його утримання у вищому навчальному закладі, яка підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи та у добровільному порядку ним не сплачена, а тому підлягає стягненню у судовому порядку.
Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволення у повному обсязі.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до ч. 2ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Тому понесені позивачем судові витрати йому не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст.139, 241-246, 250, 255 КАС України,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева