Справа № 320/19146/25
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2025 року справа №320/19146/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області (далі відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в результаті яких ОСОБА_1 відмовлено у призначенні (переведенні на інший вид та перерахунку) пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.93 № 3723-ХІІ «Про державну службу» згідно пунктів 10,12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу»;

- скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.02.2025 № 43 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві на підставі п.п. 10,12 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» призначити з 12.02.2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.93 № 3723-ХІІ «Про державну службу» на підставі довідок від 18.02.2025 №№ 18, 19 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Київською митницею Державної митної служби України, та провести перерахунок з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі у призначенні йому пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» (шляхом переведення з одного виду пенсії на інший) суперечить вимогам п.п. 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», оскільки відповідачем 2 прийнято незаконне рішення без належного розгляду поданих документів та надання обґрунтованих роз`яснень щодо підстав відмови, а також неправильно застосовано норми матеріального права, що регламентують порядок зарахування стажу державної служби, що призвело до безпідставного порушення його права на отримання пенсії державного службовця.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/19146/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків шляхом надання до суду належним чином завірених копій додатків, наданих до позовної заяви для відповідачів у повному обсязі.

Позивачем на виконання ухвали від 21.04.2025 подано заяву на усунення недоліків позову.

Таким чином недоліки позову були усунуті.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі №320/19146/25 та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.

В матеріалах справи відсутній відзив на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

01.09.2018 року позивача, ОСОБА_1 , взято на облік у територіальному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

31.08.2020 року позивач досяг пенсійного віку, встановленого ст. 37 Закону України «Про державну службу» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, і продовжив службу до 23.09.2021, після чого звільнився у зв`язку з виходом на пенсію. Стаж державної служби позивача на дату звільнення становив 35 років 8 місяців 27 днів, що підтверджується відповідними довідками Київської митниці Державної митної служби України.

12.02.2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про переведення на пенсію державного службовця відповідно до п. 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» 2015 року.

Подані ним документи, зокрема довідки про складові заробітної плати, були розглянуті за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Одеській області, яке рішенням від 19.02.2025 № 43 відмовило у призначенні такого виду пенсії.

У мотивувальній частині відмови відповідач послався на те, що періоди служби позивача в митних органах не належать до стажу державної служби. Разом з тим, норми ст. 588 Митного кодексу України та ст. 37 Закону України «Про державну службу» передбачають, що робота на відповідних посадах у митних органах зараховується до стажу державної служби, що надає право на пенсію державного службовця.

Позивач вважає, що відповідачем допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до безпідставної відмови у реалізації його права на призначення пенсії державного службовця, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюються Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 095.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців у період до 01.05.2016 року визначалися Законом України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон №3723-ХІІ).

Згідно ч.1 ст.37 Закону №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 року правове регулювання спірних правовідносин зазнало змін.

Зокрема, відповідно до ст.90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з п.2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п.10 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення згаданого Закону, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За приписами п.12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, зазначеними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

При цьому, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 згаданого Закону і п.п.10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.п.10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ вік та страховий стаж.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у рішенні Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 04.04.2018 року у зразковій справі №822/524/18 та у постановах від 26.06.2018 року у справі №676/4235/17, від 10.04.2019 року у справі №607/2474/17.

Суд зазначає, що станом на 01 травня 2016 року стаж державної служби позивача складав 30 років 4 місяці 4 дні, що підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема трудовою книжкою, довідкою про стаж державної служби та іншими документами, виданими Київською митницею. Отже, позивач зберіг право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України № 3723-XII «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідач 2, відмовляючи у призначенні пенсії, послався на те, що позивач не є державним службовцем у розумінні статті 25 Закону № 3723-XII та не має необхідного стажу. Однак така позиція суперечить положенням пункту 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VIII, яким передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, визначених законодавством, чинним на той час.

Норми Закону України № 3723-XII, Митного кодексу України, Порядків обчислення стажу державної служби, затверджених постановами Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 та № 229 від 25.03.2016, а також правові позиції Конституційного Суду України (рішення від 16.10.2007 № 8-рп/2007) підтверджують, що державна служба є єдиною за своїми основами, а служба в митних органах регулюється, зокрема, Законом України «Про державну службу».

Відповідно до статей 569 та 588 Митного кодексу України посадові особи митних органів є державними службовцями, а період їх роботи (у тому числі з присвоєнням спеціальних звань) зараховується до стажу державної служби та дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має необхідний стаж державної служби (35 років 8 місяців 27 днів, у тому числі 30 років 4 місяці 4 дні станом на 01.05.2016), а отже, зберігає право на призначення пенсії державного службовця відповідно до пунктів 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII та статті 37 Закону № 3723-XII. Відмова відповідача 2 у призначенні такого виду пенсії є протиправною, що є підставою для задоволення позову.

Суд звертає увагу на те, що Порядок призначення пенсії колишнім державним службовцям передбачено Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб (далі - Порядок №622).

Відповідно до п.4 Порядку №622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;

у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць;

матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 р., за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

За таких обставин, враховуючи, що позивач має 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і на момент виходу на пенсію не перебував на державній службі, відтак, у силу вимог абз.6 п.4 Порядку №622, він має право на обчислення пенсії із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Таким чином суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в результаті яких ОСОБА_1 відмовлено у призначенні (переведенні на інший вид та перерахунку) пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.93 № 3723-ХІІ «Про державну службу» згідно пунктів 10,12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу»; а також скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.02.2025 № 43 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на підставі п.п. 10,12 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» призначити з 12.02.2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.93 № 3723-ХІІ «Про державну службу» на підставі довідок від 18.02.2025 №№ 18, 19 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Київською митницею Державної митної служби України, та провести перерахунок з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень становить 2422,40 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в результаті яких ОСОБА_1 відмовлено у призначенні (переведенні на інший вид та перерахунку) пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.93 № 3723-ХІІ «Про державну службу» згідно пунктів 10,12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу».

Скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.02.2025 № 43 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві на підставі п.п. 10,12 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» призначити з 12.02.2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.93 № 3723-ХІІ «Про державну службу» на підставі довідок від 18.02.2025 №№ 18, 19 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Київською митницею Державної митної служби України, та провести перерахунок з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.