Справа № 160/16532/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
05.06.2025 року через підсистему Електронний суд звернувся ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , та просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , яка виразилась у невключенні до загальних виплат, визначених у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 № 67 від 08.03.2025 про звільнення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , з військової служби, виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за весь період календарної служби, який становить 10 років 11 місяців 08 днів, якого звільнено з військової служби: у зв`язку із звільненням з полону;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 забезпечити виплату ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за весь період календарної служби, який становить 10 років 11 місяців 08 днів, якого звільнено з військової служби: у зв`язку із звільненням з полону;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 08.03.2025 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, за період з 27.02.2022 року по 08.03.2025 року.
Також ухвалою суду від 10.06.2025 року витребувано у відповідача 1,2 додаткові докази по справі, зокрема:
- копію витягу з наказу про те, що позивачу спірний період перебував на службі у відповідача 1,2;
- копію витягу з наказу про звільнення позивача зі служби;
- звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за весь період календарної служби, який становить 10 років 11 місяців 08 днів, якого звільнено з військової служби: у зв`язку із звільненням з полону;
- рішення/відмови відповідача 1 у вказаному клопотанні позивача (інформацію/підстави такої відмови);
- відомості щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , грошової компенсацію вартості за неотримане речове майно, за період з 27.02.2022 року по 08.03.2025 р.р;
- відомості /інформацію щодо підстав у виплаті грошової компенсацію вартості за неотримане речове майно, за період з 27.02.2022 року по 08.03.2025 р.р;
- листи/відмови (рішення) відповідача на звернення позивача щодо спірних виплат (накази, тощо) та інші докази щодо суті спору.
12.06.2025 року вч НОМЕР_2 подали клопотання про залишення позову без руху, однак таке клопотання є неналежним та безпідставним, як наслідок задоволенню не підлягає.
16.06.2025 року вч НОМЕР_2 подали відзив на позовну заяву.
17.06.2025 року позивач до суду подав заперечення на клопотання.
26.06.2025 року вч НОМЕР_1 подали відзив на позовну заяву.
14.07.2025 року Галузевий Державний архів Міністерства оборони України подали до суду витребувані докази по справі.
Ухвалою суду від 07.07.2025 року у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_2 про залишення позову без руху, відмовлено.
Витребувано у військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України належним чином засвідчені копії таких документів, зокрема:
- копії витягів із наказів про звільнення ОСОБА_2 зі служби №271 від 30.12.2013 та №124 від 20.06.2020 р.р.
Витребувано у галузевого державного архіву Міністерства оборони України належним чином засвідчені копії таких документів, зокрема:
- копії витягу із наказу про звільнення ОСОБА_2 зі служби з військової частини НОМЕР_6 №118 від 22.05.2015.
Витребувано у ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії таких документів, зокрема:
- докази на підтвердження періодів його військової служби поза межами військової частини НОМЕР_1 , за спірний період;
- всі наявні докази щодо суті спору.
Ухвалою суду від 24.07.2025 року позивачем до суду подано клопотання про долучення доказів.
28.07.2025 року відповідачем 1 подано клопотання про заміну неналежного відповідача.
Ухвалою суду від 30.07.2025 року заяву Військової частини НОМЕР_1 про заміну неналежної сторони - повернуто заявнику.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 26.08.2025 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на момент звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу йому не було:
- нараховано та не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за весь період календарної служби, який становить 10 років 11 місяців 08 днів, якого звільнено з військової служби: у зв`язку із звільненням з полону;
- не був у повному обсязі забезпечений речовим майном відповідно до закріплених норм.
Вказує, що подавав командиру рапорт про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, проте виплата компенсації у встановленому порядку та строки не була проведена.
Військові частини НОМЕР_1 , НОМЕР_7 підпорядковані Військовій частині НОМЕР_2 як окремі батальйони, що входять до складу бригади.
Враховуючи наведене, вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 1 вч НОМЕР_1
Від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що за інформацією з військового квитка ОСОБА_1 (серія НОМЕР_8 ) позивач проходив службу в наступні періоди: 1) 30.12.2010 30.12.2013 у військовій частині НОМЕР_5 Національної гвардії України за контрактом; 2) 16.05.2014 22.05.2015 у військовій частині польова пошта НОМЕР_6 за призовом по частковій мобілізації; 3) 28.07.2016 20.06.2020 у військовій частині НОМЕР_5 Національної гвардії України за контрактом, 4) 27.02.2022 08.03.2025 у військових частинах НОМЕР_9 , НОМЕР_7 , НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації.
Відповідно до довідки про участь в АТО (№149 від 23.09.2014) ОСОБА_1 з 15.06.2014 по 21.09.2014 проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_10 .
Тому існують розбіжності у інформації щодо проходження служби Позивачем.
Вказують, що для встановлення чи виплачувалась ОСОБА_3 одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за попередні періоди служби військова частина в межах своєї компетенції направила запити до ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини НОМЕР_11 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 відповіді не надав.
Натомість згідно інформації з відповіді військової частини НОМЕР_11 документи військової частини польова пошта НОМЕР_6 передані до галузевого державного архіву Міністерства оборони України.
Також, вказують про те, що на момент звільнення ОСОБА_1 порядок та розмір одноразової допомоги при його звільненні визначалися спеціальними нормами Постанови №460, а не безпосередньо законом. Позивач проходив службу за мобілізацією, а не за контрактом, і тому не належить до категорії військовослужбовців, які мають автоматичне право на 50% за рік відповідно до пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII.
Його право на одноразову допомогу виникало і мало реалізовуватися за процедурою, встановленою Урядом для мобілізованих.
Військова частина НОМЕР_1 не здійснила виплату за відсутності для того підстав, оскільки позивач не підпадає під дію ч.2 ст.15 Закону безпосередньо, а мав би отримати виплату за Порядком №460 у розмірі, визначеному цим порядком.
Вказують, що позивач у позові фактично наполягає, що його попередня служба (до мобілізації) повинна бути врахована при визначенні розміру допомоги, оскільки під час попереднього звільнення він не отримував такої виплати. Справді, стаття 15 Закону №2011-XII містить норму, згідно з якою у разі повторного звільнення військовослужбовців зі служби одноразова допомога виплачується тільки за період служби з дня останнього зарахування на службу, без урахування попередньої служби, крім осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої допомоги.
Ця норма означає, що якщо військовослужбовець раніше звільнявся, і на той момент не мав права на допомогу (бо, наприклад, не мав 10 років вислуги чи не підпадав під належні підстави звільнення), то при наступному звільненні йому може бути враховано весь календарний стаж (попередній та новий) для визначення права на допомогу.
Проте застосування цієї норми не змінює самого розміру та порядку виплати допомоги, встановленого для відповідної категорії.
Вона лише дозволяє таким особам отримати допомогу, якщо сумарно критерії виконані.
Вважають, шо військова частина НОМЕР_1 діяла у відповідності до чинних норм. Ненарахування 50% за рік служби не є протиправною бездіяльністю, оскільки позивач як мобілізований не набув права на таку виплату за прямою нормою закону.
Його право на одноразову допомогу могло виникнути та реалізуватися лише в порядку, встановленому постановою Уряду №460, до якої позивач не звертався і вимог за якою не заявляє.
Відповідач не порушив жодної норми закону чи підзаконного акту відсутність виплати обумовлена саме відсутністю правових підстав для її здійснення.
Щодо компенсації за неотримане речове майно військова частина НОМЕР_1 дійшла висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачу компенсації за речове майно.
Позивач був мобілізований у період дії воєнного стану, отримав у користування встановлений комплект форми та спорядження, і у тій самій формі звільнився в запас.
На момент звільнення позивачу не підлягали до видачі жодні додаткові предмети речового майна, оскільки він не мав невикористаного залишку за нормами забезпечення.
Відповідно, відсутні підстави для нарахування грошової компенсації позивач не зазнав матеріальної шкоди чи нестачі, яка підлягала б відшкодуванню.
Окрім того, ОСОБА_1 не звертався з рапортом про виплату компенсації, не ініціював отримання довідки про вартість неотриманого майна, і, як наслідок, командир частини не видавав наказу про виплату.
Без наявності належно оформленої довідки та рапорту командування не мало юридичних підстав здійснювати нарахування будь-яких компенсаційних сум. Порядок №178 (п. 4) чітко визначає, що виплата проводиться за заявою військовослужбовця, тобто не автоматично.
Таким чином, відсутність нарахування не може вважатися протиправною бездіяльністю відповідача, адже позивач сам не вчинив дій, необхідних для реалізації свого права на компенсацію.
Тому вважають, що відсутні правові підстави для нарахування позивачу компенсації за речове майно.
ІV. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 2 вч НОМЕР_2
Від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що відповідно до відомостей військового квитка серії НОМЕР_8 ОСОБА_4 27.02.2022, на підставі указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 Про загальну мобілізацію, призваний на військову службу до Збройних Сил України, за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Таким чином, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
Натомість, відповідач 2 вказує про те, що відповідно до аналізу пункту 1 частини другої статті 15 Закону № 2011-XII можемо дійти висновку, що за наявності визначених підстав - звільненням з полону, ОСОБА_4 не є належним суб`єктом, так як проходив службу за призовом під час мобілізації, що регулюється абзацом 7 частини 2 статті 15 Закону № 2011-XI є спеціальною правовою нормою, що містить особливі умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям, які проходили військову службу за призовом по мобілізації.
Зазначають про те, що ОСОБА_1 , за інформацією викладеної у його військовому квитку серія НОМЕР_8 проходив військову службу в період з 30.12.2010 по 30.12.2013 за контрактом; в період з 16.05.2014 по 22.05.2015 за призовом по частковій мобілізації, в період з 28.07.2016 по 20.06.2020 за контрактом та в період з 27.02.2022 по 08.03.2025 року за призовом під час мобілізації.
Відтак, військовою частиною НОМЕР_1 у зв`язку з розривом у проходженні військової служби нарахована одноразова грошова допомога, передбаченої статтею 15 Закону № 2011-XI за останній період служби.
Окрім того, вказують про те, що відповідно до відомостей військового квитка серії НОМЕР_8 ОСОБА_4 27.02.2022, на підставі указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 Про загальну мобілізацію, призваний на військову службу до Збройних Сил України, за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Інструкції № 232 мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються.
За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі.
Відповідно до пункту 29 розділу V Інструкції № 232 у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.
V. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_12 , видане 15.01.2015 року.
ОСОБА_1 , за інформацією викладеної у його військовому квитку серія НОМЕР_8 :
- 30.12.2010, на підставі Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України призваний на військову службу у Збройні Сили України за контрактом. 30.12.2013, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_5 № 271 від 30.12.2013, за ст.26а, звільнений (демобілізований) в запас в зв`язку із закінченням строку контракту;
- 16.05.2014, на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 р. Про часткову мобілізацію, призваний на військову службу у Збройні Сили України. 22.05.2015, на підставі наказу командира військ оперативного командування від 21.05.2015 № 10-к (наказ командира військової частини НОМЕР_6 від 22.05.15 № 118), звільнений (демобілізований) в запас;
- 29.07.2016, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_5 №45 о/с від 28.07.2016 прийнятий на військову службу за контрактом. 20.06.2020, на підставі наказу №100 о/с від 29.05.2020 звільнений з військової служби в запас;
- 27.02.2022, на підставі указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію, призваний на військову службу до лав Збройних Сил України, за призовом під час мобілізації, на особливий період.
У період з 23.04.2022 по 15.10.2024 р.р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_7 .
15.10.2024, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 163 РС від 15.10.2024 (по особовому складу), штаб-сержанта ОСОБА_1 , звільнено з займаної посади старшого техніка мінометної батареї військової частини НОМЕР_7 , та призначено на посаду командира відділення мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 березня 2025 року № 67, штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира 2 відділення 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 01.03.2025 № 35 у запас за підпунктом д пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу), вважати таким що 08.03.2025 року справи та посаду здав.
З 08.03.2025 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення з 09.03.2025 року.
Станом на 08.03.2025 вислуга років у Збройних Силах України становить: загальна 11 років 05 місяців 18 днів, в т.ч. календарна 10 років 11 місяців 08 днів, пільгова 00 років 06 місяців 10 днів.
Виплатити надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років в розмірі 35%, щомісячну премію відповідно до особистого внеску в загальний результат служби у розмірі 505% посадового окладу (7 тарифний розряд, посадовий оклад 3000 грн.) за період з 01 по 08 березня 2025 року.
Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась.
Щорічна основна відпустка за 2023 рік надавалась строком на 25 (двадцять п`ять) днів.
Щорічна основна відпустка за 2024 рік надавалась строком на 30 (тридцять) днів.
Грошову допомогу для оздоровлення за 2025 рік отримав.
Додаткову відпустку учаснику бойових дій згідно пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами) за 2022-2025 р.р. Не надавалась. Грошова компенсація за 56 (п`ятдесят шість) календарних днів не виплачувалась.
До справи також було долучено витяг з наказу вч польової пошти НОМЕР_6 від 22.05.2015 року за №118 з якого встановлено, що ОСОБА_5 , водія 2 автовідділення взводу забезпечення НОМЕР_13 окремого інженерно-будівельного батальйону.
Вказано, що вважати, що справи та посаду здав з 22 травня 2015 року.
З 22 травня 2015 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення зняти з 23.05.2015 року.
Направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Виплатити премію, передбачену наказом МО України від 11.06.08 №260 в розмірі 125% від посадового окладу за період з 01.05.2015 року до 22.05.2015 року.
Виплатити надбавку за виконання особливо важливих завдань, Передбаченої наказом МО України від 11.06.08 № 260 в розмірі 50% від Посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років раперіод з 01.05.2015 року до 22.05.2015 року.
Виплатити грошову винагороду передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2010 року №889 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161) в розмірі 60% за період з 01.05.2015 року до 22.05.2015 року.
Щорічна основна відпустка за 2015 рік не надавалась. Грошову допомогу на оздоровлення не отримав.
Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 10 діб невикористаної щорічної основної пустки за 2015 рік.
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 не отримав.
Виплатити одноразову грошову допомогу, передбачену Постановою Кабінетом Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 «Про утвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військо службовців, призваних на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією».
Постійним або службовим житлом не забезпечувався.
Підстава: рапорт від 22.05.2015р., наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 21.05.2015 № 10-к (по особовому складу).
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, на підставі Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 за 2025 рік не отримував.
Позивач у позові зазначає про те, що нараховано та не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за весь період календарної служби, який становить 10 років 11 місяців 08 днів, якого звільнено з військової служби: у зв`язку із звільненням з полону та не був у повному обсязі забезпечений речовим майном відповідно до закріплених норм.
Вказує, також що подавав командиру рапорт про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, проте виплата компенсації у встановленому порядку та строки не була проведена.
Військові частини НОМЕР_1 , НОМЕР_7 підпорядковані Військовій частині НОМЕР_2 як окремі батальйони, що входять до складу бригади.
Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
VІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За правилами ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Приписами ст. 40 Закону №2232-XII регламентовано, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців унормовано Законом України від 20.12.1991 №2011-XI «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), ст. 1 якого встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
За змістом ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 1, 2 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII).
Згідно з статті 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
VІІ. ОЦІНКА СУДУ
Щодо позовної вимоги про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні із військової служби у розмірі 50% його місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, суд зазначає про таке.
Відповідно до статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до абзацу сьомого підпункту 1 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, які звільняються з військової служби у зв`язку із звільненням з полону, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2011-XI військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
Аналогічні правові норми закріплена в Розділі XXXII Порядку №260.
Абзацом двадцять четвертим підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регламентується розділом XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, в редакції на час звільнення з військової служби позивача (далі Порядок №260).
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби , визначений постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», застосовується у мирний час на виконання абзаців першого , п`ятого підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні з військової служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби , затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.
Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою; які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад),- щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою на день звільнення з військової служби з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення; яких відсторонено від посад відповідно до Кримінального процесуального кодексу України або яких відсторонено від виконання службових повноважень у зв`язку зі складанням щодо них протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород), на які мали право військовослужбовці за останньою займаною посадою на день відсторонення від посад (відсторонення від виконання службових повноважень) з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення.
Військовослужбовцям льотно-підйомного складу, які звільнені з льотної роботи на підставі постанови військово-лікарської комісії та які у зв`язку з цим звільняються з військової служби, для обчислення одноразової грошової допомоги включаються щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) в розмірах, встановлених для цієї категорії військовослужбовців.
Військовослужбовцям, які після прибуття для подальшого проходження військової служби до Збройних Сил України з державних органів, установ, організацій зараховані у розпорядження та звільняються зі служби, розмір одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби обчислюється виходячи з окладів за посадами, які вони обіймали в цих органах, установах, організаціях, та інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби, одноразова грошова допомога не виплачується відповідно до підстав, визначених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також тим, які станом на 16 березня 2014 року проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь і у встановленому законодавством порядку не продовжили її проходження за межами тимчасово окупованої території України.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами).
Питання виплати цієї грошової допомоги прописані й у абзацах 8, 9 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі Постанова № 393), яка по суті містить такі ж норми, що й Закон №2011-ХІІ та Порядок №260. А окрім того, цей пункт Постанови визначає, що строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Пункти 1 і 2 Постанови №393 визначають, які періоди зараховуються у вислугу років, серед таких: військова служба в Збройних Силах, час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII (далі Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частина шоста вказаної статті Закону №2232-XII визначає види військової служби, до якої, зокрема, віднесено військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №2232-XII, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Приписами ст.2 Закону №2011-XII визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
З огляду на зазначене, суд робить висновок, що відповідачем протиправно та необґрунтовано не нараховано і не виплачено позивачеві одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.
Щодо позовних вимог зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, за період з 27.02.2022 року по 08.03.2025 року.
Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За змістом частини 2 статті 1-2 Закону №2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).
За приписами пункту 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.
Пункт 3 Порядку №178 передбачає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:
звільнення з військової служби;
загибелі (смерті) військовослужбовця;
переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.
Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Пунктом 5 Порядку №178 визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Пунктом 4 розділу І Інструкції №232 передбачено, що речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно.
Майно особистого користування це предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців.
Інвентарне майно це предмети військової форми одягу, взуття, спорядження, технічні засоби речової служби, обладнання, намети, брезенти, контейнери та інше устаткування, яке є власністю Міністерства оборони України та яким забезпечуються військовослужбовці за потреби у мирний час та особливий період.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ "Порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном особистого користування в мирний час та особливий період" Інструкції №232, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період регламентовані розділом V Інструкції №232.
Відповідно до пункту 1 розділу V Інструкції №232 основною метою речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період є створення умов, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань особливого періоду.
Відповідно до пункту 8 розділу V Інструкції №232 з уведенням воєнного часу військові частини і установи Збройних Сил переходять на забезпечення речовим майном з норм мирного часу на норми воєнного часу. Наявне речове майно і технічні засоби речової служби, які перебувають на поточному забезпеченні (отримані у мирний час), за винятком непридатного майна, використовуються на забезпечення потреб військ (сил). Строки носіння предметів у тилу обчислюються за нормами воєнного часу з дня їх видачі.
Пунктом 28 розділу V Інструкції №232 передбачено, що військовослужбовці, призвані на військову службу за мобілізацією, забезпечуються речовим майном за нормами забезпечення на особливий період.
Під час переведення військових частин на штати воєнного часу із введенням режиму воєнного стану дія норм забезпечення повсякденної форми одягу, військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, призупиняється.
Військовослужбовці строкової служби в особливий період забезпечуються за Нормами мирного часу.
Пунктом 30 розділу V Інструкції №232 встановлено, що особи сержантського, старшинського та рядового складу речовим майном забезпечуються за відповідними Нормами. Видача речового майна проводиться після прибуття їх до місця служби і зарахування до списків військової частини.
Військовослужбовці рядового, сержантського та старшинського складу, які проходили військову службу в мирний час за контрактом, на воєнний час забезпечуються на загальних підставах з усіма солдатами, матросами, сержантами та старшинами.
Військовослужбовці строкової служби, які звільняються в запас або відставку, а також ті, які вибувають у відпустку у зв`язку з хворобою та іншими обставинами, забезпечуються речовим майном згідно з Переліком предметів речового майна, яким забезпечуються військовослужбовці строкової служби під час їх звільнення з військової служби в запас, відставку або відправлення для здачі вступних іспитів у військові навчальні заклади, та видаються атестати на речове майно з відміткою про це у відповідних документах.
Згідно з пунктом 242 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно матеріалів справи, позивач після звільнення зі служби не так і не отримав компенсацію за неотримане речове майно, що також і не спростовується відповідачами.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.01.2021 у справі №200/1873/19-а зазначив, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.
Отже, військовослужбовці, обтяжені під час проходження військової служби власними витратами на придбання речового майна, мають правомірні очікування на отримання його грошової компенсації.
За приписами пункту 4 розділу ІІІ Інструкції №232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, мають право за бажанням отримати або речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.
Водночас пунктом 29 розділу V Інструкції №232 визначено, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.
Аналіз змісту викладених положень свідчить, що норма пункту 29 розділу V Інструкції №232 не суперечить праву військовослужбовця на отримання компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі, яке передбачено Порядком №178, натомість встановлює лише неможливість видачі предметів речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.
Тобто, пункт 29 розділу V Інструкції №232 передбачає лише обмеження права військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період під час звільнення на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, проте жодним чином не позбавляє їх права на отримання компенсації за неотримане речове майно, право на яку вони мають відповідно до положень Закону №2011-ХІІ.
Таким чином, посилання відповідачів на пункт 29 розділу V Інструкції №232, як на підставу для відмови у виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, є безпідставним.
Враховуючи викладене суд висновує, що позивач, звільнений з військової служби, має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, оскільки, відповідає вимогам, встановленим положень Порядку №178.
Тому, дії/бездіяльність вч щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 08.03.2025 року є протиправними.
Аналогічні висновки викладено і Верховним Судом у постановах від 03.10.2018 у справі №803/756/17, від 30.07.2020 року у справі № 820/5767/17.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, з урахуванням положень ч.2 ст. 9 КАС України, враховуючи дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, суд робить висновок про задоволення позову в частині визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у невключенні до загальних виплат, визначених у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 № 67 від 08.03.2025 про звільнення ОСОБА_1 , з військової служби, виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за весь період календарної служби, якого звільнено з військової служби: у зв`язку із звільненням з полону; зобов`язання вч НОМЕР_1 забезпечити виплату ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за весь період календарної служби, якого звільнено з військової служби: у зв`язку із звільненням з полону; визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 08.03.2025 року та в частині зобов`язання вч НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, за період з 27.02.2022 року по 08.03.2025 року.
VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за ст.5 Закону України Про судовий збір.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у невключенні до загальних виплат, визначених у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 № 67 від 08.03.2025 про звільнення ОСОБА_1 , з військової служби, виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за весь період календарної служби, якого звільнено з військової служби: у зв`язку із звільненням з полону.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 забезпечити виплату ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за весь період календарної служби, якого звільнено з військової служби: у зв`язку із звільненням з полону.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 08.03.2025 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, за період з 27.02.2022 року по 08.03.2025 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач 1: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_14 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 26.08.2025 року.

Суддя В.В. Ільков