Справа № 585/1526/25
Суддя: Євтюшенкова В. І.
Дата ухвалення: 2025-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/1526/25
Номер провадження 2-а/585/28/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання Зубко К.В.,

Справа № 585/1526/25, провадження № 2-а/585/28/25

Позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянув у залі судових засідань у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні справу про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Представник позивача Ременькова Ірина Олександрівна, яка діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серії АА №1569736 від 22.04.2025.

Представник відповідача в особі начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 - Дудінов ОлександрМиколайович.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ременькова І.О. звернулась до суду з даним позовом.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11.04.2025 молодшим сержантом ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №301АП-2025 за порушення вимог ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а саме за відмову від проходження військово-лікарської комісії, на яку особа направляється згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення ступеню придатності до військової служби в особливий період. В протоколі зазначено, що розгляд справи відбудеться 12.04.2025 о 10 год.00 хв. З постановою за справою про адміністративне та інкриміноване йому правопорушення ОСОБА_1 категорично не погоджується, оскільки вона є незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній обставини не відповідають дійсності. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. ОСОБА_1 не отримував від відповідача направлення (повістки) на проходження медичного огляду та не відмовлявся від проходження ВЛК. Він неодноразово наголошував, що не відмовляється пройти медичну комісію, однак просив посадових осіб ТЦК дотримуватись процедури. Але без будь-яких пояснень, відносно нього склали протокол. Оскаржувана постанова не містить ні дати винесення, ні номеру направлення (повістки). Під час спілкування з працівниками ТЦК жодної фото і відео фіксації не здійснювалось. Відповідачем не доведено факту вручення повістки та відмови позивача від її отримання, які в силу вимог Постанови №560 повинні бути зафіксовані. Акт про відмову, відеозапис, свідки, які б могли підтвердити обставини, відсутні. Протокол про адміністративне правопорушення складено 11.04.2025 о 09.00 год., а розгляд справи призначено на 12.04.2025 на 10.00 год., що фактично унеможливило право ОСОБА_1 звернутись до адвоката за отриманням правової допомоги та є підставою для скасування оскаржуваної постанови. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач вжив всіх заходів щодо надання позивачу можливості реалізувати його права, передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі на отримання правової допомоги, тобто було порушене його право на захист. Крім цього, позивача не було допущено до розгляду справи. Оскаржувану постанову винесено з порушенням, недотриманням процедури здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також за відсутності належних та достатніх доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, що є підставою для скасування відповідної постанови із закриттям провадження у справі на підставі п.1.ч.1 ст. 247 КУпАП.

У відзиві на позов сторона відповідача вказує на те, що позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані та такі, що задоволенню не підлягають.

ОСОБА_1 постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.04.2025 №301 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

ОСОБА_1 11.04.2025 доставлено працівниками поліції (що підтверджується відповідною довідкою про доставляння № Х-11042025/7/К від 11.04.2025 року, виданою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_3 , працівник Поліції, що доставив - ОСОБА_4 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , як особу, що вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 210/210-1 КУпАП, де йому повідомлено про необхідність проходження військово- лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби та видано відповідну повістку № 1065 з датою прибуття 11.04.2025 року, а також направлення для проходження військово-лікарської комісії № 3176038. Повістку та направлення на ВЛК ОСОБА_5 отримав, підтвердженням є проставлений підпис у корінці розписки від повістки № 1065. Однак, пізніше, від отримання повістки № 1065 з метою проходження ВЛК ОСОБА_5 відмовився шляхом звернення із заявою на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якій зазначив : «...Я, ОСОБА_1 відмовляюсь від проходження військово-лікарської комісії та в подальшому від мобілізації, тому що на даний час не бажаю за сімейними обставинами. Свої дії усвідомлюю, тому готовий понести адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення чинного військового та мобілізаційного законодавства України в повному обсязі», про що складений відповідний акт № 1065'від 11.04.2025 року.

Пунктом 74 Порядку № 560 передбачено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направленні на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Позивачу 11.04.2025 видано направлення № 3176038 згідно Додатку № 11 для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я. Картку обстеження та медичного огляду, запис міститься в Журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих резервістам та військовозобов`язаними для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак ОСОБА_5 відмовився від проходження військово-лікарської комісії, даний факт засвідчено в заяві написаної власноруч 11.04.2025 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 з відмовою від проходження військово-лікарської комісії.

ІНФОРМАЦІЯ_4 безпосередньо не здійснює медичний огляд військовозобов`язаних, оскільки ці функції здійснює військово-лікарська комісія, яка складається із фахових лікарів відповідних спеціалізацій. Саме при проходженні військово-лікарської комісії її членами лікарями вивчається стан здоров`я військовозобов`язаного, в тому числі й надана ним медична документація про стан його здоров`я. Тому, питання тривалості проходження ВЛК, подання й розгляд медичних документів про стан його здоров`я здійснюється при проходженні ВЛК, а не при направленні військовозобов`язаного для проходження ВЛК. До того ж у разі наявності хронічних хвороб або за необхідності особа може направлятися на дообстеження в заклади охорони здоров`я,

ІНФОРМАЦІЯ_4 не вчинялися жодні дії щодо вчинення перешкод у проходженні позивачем ВЛК та можливості надання лікарям медичних документів про стан його здоров`я, в тому числі і результатів обстежень, направлення на які надаються під час проходження військовозобов`язаними ВЛК. Також позивачем не надано жодних доказів та обґрунтувань необхідності збору медичної документації та наявності у нього хвороб, травм, які б впливали на визначення ступеня придатності до військової служби.

11.04.2025 уповноваженою посадовою особою складено відносно ОСОБА_1 протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, який відповідає приписам КУпАП та містить всі необхідні реквізити. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення позивачу було: роз`яснено суть вчиненого ним порушення (неявка по повістці), зміст ст.63 Конституції України, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП; надана можливість надання пояснень та зафіксовані у письмовому вигляді, що підтверджено особистим підписом ОСОБА_6 ; у відповідності до вимог ст. 277-2 КУпАП, повідомлено про розгляд справи, призначений на 10 год. 00 хв. 12.04.2025 (оскільки у власноручно написаній заяві ОСОБА_5 вказав, що усвідомлює свої дії та готовий бути притягнутим до адміністративної відповідальності) у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач отримав другий примірник протоколу на руки, що також підтверджується його особистим підписом.

Оскаржуваною постановою ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення в межах санкції статті у виді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25 500,00 грн. Постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.04.2025 №Х 301 відносно ОСОБА_6 винесена у межах повноважень, за результатом повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, з урахуванням регламентованої законом процедури, на підставі наявних доказів, керуючись законом та правосвідомістю. Заявлені аргументи на обґрунтування позовних вимог є нічим іншим як спробою ухилення від адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, адміністративний позов жодними належними, допустимими, достовірними і ствердними доказами не обґрунтований.

У відповіді на відзив представник позивача вказала, що за правилами ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Протокол про адміністративне правопорушення складено 11.04.2025 о 09 год., а розгляд справи призначено на 12.04.2025 на 10 год., що фактично унеможливило право ОСОБА_1 звернутись до адвоката за отриманням правової допомоги та є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

До того ж, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП №301АП-2025 від 11.04.2025 року ОСОБА_8 повідомлено, що розгляд справи відбудеться в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 12.04.2025 року о 10 год. 00 хв. Водночас, у відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначено, що «Як вбачається із фабульної частини оскаржуваної постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_9 від 12.02.2025 № 301 о 09 год. 40 хв., у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено факт порушення гр. ОСОБА_10 законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію...». Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_4 підтверджено, що позивача не було належним чином повідомлено про час розгляд справи, оскільки оскаржувана постанова винесена раніше визначеного часу, що є підставою для її скасування.

Відповідачем надано до суду направлення на ВЛК, яке сформовано в електронній формі засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, і журнал реєстрації направлень на військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_5 не отримував від ІНФОРМАЦІЯ_3 направлення (повістки) на проходження медичного огляду та не ставив свій підпис у журналі реєстрації направлень на ВЛК (підпис в журналі є відмінним від підписів проставлених позивачем в інших документах, зокрема в протоколі). Крім того, QR-код для перевірки чинності направлення, який зазначений на самому ж направленні не читаємий. Всі рішення ІНФОРМАЦІЯ_5 мають обов`язкові реквізити, серед яких номер і дата. Однак, в протоколі відповідачем не зазначено ні дати винесення, ні номеру направлення (повістки), згідно якого позивач нібито відмовився від проходження медичного огляду, а тому факт його існування на момент складання протоколу викликає сумніви. Дане направлення також не було додано до протоколу, що свідчить про незаконність дій Відповідача. ОСОБА_5 неодноразово наголошував, що не відмовляється пройти медичну комісію, однак просив посадових осіб ТЦК дотримуватися процедури. Однак, без будь-яких пояснень з боку працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 , на нього було складено протокол та під тиском ним було написано заяву, згідно якої він нібито відмовився від проходження ВЛК.

З матеріалів справи вбачається, що в протоколі про адміністративне правопорушення зафіксовано відмову від проходження ВЛК. Відповідно ж до оскаржуваної постанови ОСОБА_11 11.04.2025 відмовився від направлення на військову лікарську комісію, на яку направлявся згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 для встановлення ступеня придатності до військової служби та вирішення питання мобілізації під час дії воєнного стану, тим самим порушив, законодавство України про мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази відмови позивача від направлення на ВЛК, а протоколом про адміністративне правопорушення зафіксовано зовсім інше порушення, факт вчинення якого не підтверджено належними доказами, що унеможливлює притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідачем не доведено факту вручення повістки та відмови позивача від ї отримання, які в силу вимог Постанови №560 мають бути зафіксовані. Акт про відмову, який долучений до матеріалів справи є неналежним доказом у справі, оскільки його складання при військовозобов`язаному також має бути зафіксовано, а його зміст під відеозапис доведено до особи .

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

29.04.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с.29).

20.05.2025 постановлено ухвалу, якою продовжено строк для подання відповіді на відзив представнику позивача (а.с.58).

17.06.2025 закінчено підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.71).

Представник позивача надала суду заяву, в якій просила про розгляд справи у її відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримала (а.с.84 зворот).

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 явку свого представника до суду не забезпечив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.83).

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 246 КАС України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 11.04.2024 працівником поліції Щербиною В.С. був доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 як такий, що порушив військовий облік (примітка відмова від ВЛК), що вбачається з довідки про доставлення (супроводження) громадянина до ТЦК та СП від 11.04.2025 (а.с.48).

11.04.2025 Голові ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім`я ОСОБА_12 видане направлення за №3176038 для визначення придатності до військової служби. Дата початку медичного огляду 11.04.2025. Направлення містить QR код для перевірки чинності та зареєстроване в Журналі реєстрації направлень на ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 під №1065, де в графі підпис про отримання направлення міститься підпис його отримувача (а.с.45, 46).

11.04.2025 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 складений Акт відмови від отримання повістки №1065 від 11.04.2025, в тексті якого вказано, що ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з сімейними обставинами. Текст повістки про явку на 13.00 11 квітня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 (ВЛК) було доведено громадянину ОСОБА_1 о 09.40 11.04.2025. Оповіщення здійснювали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с.47).

До відзиву долучена копії розписки про отримання ОСОБА_1 , 1989 р.н. повістки 11.04.2025 про прибуття 11.04.2025 (а.с.49).

11.04.2025 ОСОБА_1 власноруч написана заява начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій зазначено, що він відмовляється від проходження ВЛК та в подальшому від мобілізації, за сімейними обставинами. Свої дії усвідомлює, тому готовий понести адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення чинного військового та мобілізаційного законодавства України в повному обсязі (а.с.44).

11.04.2025 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №3401, в якому зазначено, що ОСОБА_1 в період дії воєнного стану та загальної мобілізації є військовозобов`язаним згідно ч.9 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», порушив п.п.4 п.1 в Додатку 2 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів), а саме тим, що відмовився від проходження ВЛК, на яку направлявся згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 в Сумській області для визначення ступеня придатності до військової служби та вирішення питання мобілізації, в період дії воєнного стану, тим самим порушив законодавство України про мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП в особливий період. В указаному протоколі ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи відносно нього 12.04.2025 о 10 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 в кабінеті №17. Міститься підпис особи, яка склала протокол, та підписи ОСОБА_1 в графі про дату розгляду справи та в графі щодо отримання другого примірника протоколу (а.с.43).

12.04.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 винесено постанову, якою ОСОБА_1 , визнано таким, що скоїв адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. В постанові зазначено,що ОСОБА_1 11.04.2025 відмовився від направлення на військову лікарську комісію, на яку направлявся згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 для встановлення ступеня придатності до військової служби та вирішення питання мобілізації під час дії воєнного стану, тим самим порушив законодавство України про мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП в особливий період. У зв`язку з чим на нього накладено штраф у сумі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. З постанови вбачається, що розгляд справи відбувся у відсутності ОСОБА_1 а копія постанови мала бути направлена на його адресу АТ «Укрпошта» (а.с.50).

Доказів направлення постанови адресату (квитанції відділу поштового зв`язку, опису вкладення у лист тощо) до відзиву не долучено .

В матеріалах справи наявний адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_3 про направлення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (а.с.16) з доказами його направлення (а.с.17).

З досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин вбачається, що між сторонами склались правовідносини з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України.

Норми права, застосовані судом:

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Статтею 7 КАС України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Частиною 1 статті 7 КУпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

Відповідно ч. 10 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до статті 235 КУпАП військові комісаріати розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, , про неявку на виклик у військовий комісаріат, (статті 210, 210-1, 211 - 211-6).

Від імені військових комісаріатів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право районні (міські) військові комісари

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Стаття 210-1 КУпАП, визначає покарання за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідальність за вчинення указаних дій в умовах особливого періоду передбачена ч.3 цієї статі, санкцією якої передбачено накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Частиною 2 ст. 277 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, розглядаються уповноваженою посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервiстами, якi перебувають у запасi Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частинi правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України) у триденний строк після надходження відповідної заяви від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

При цьому норма є спеціальною і встановлює строк для повідомлення особи про розгляд справи саме судом, а не іншим органом чи посадовою особою. Клопотань про відкладення розгляду справи для підготовки чи звернення за правовою допомогою ОСОБА_1 не заявляв.

Частиною 1 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Мотиви суду.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожного окремо та в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Судом встановлено, що 11.04.2025 відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення №3401, в якому зазначено, що ОСОБА_1 в період дії воєнного стану та загальної мобілізації є військовозобов`язаним згідно ч.9 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», порушив п.п.4 п.1 в Додатку 2 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів), а саме відмовився від проходження ВЛК, на яку направлявся згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 в Сумській області для визначення ступеня придатності до військової служби та вирішення питання мобілізації, в період дії воєнного стану, тим самим порушив законодавство України про мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 -1КУпАП в особливий період. В указаному протоколі ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи відносно нього 12.04.2025 о 10 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 в кабінеті №17. Міститься підпис особи, яка склала протокол, та підписи ОСОБА_1 в графі про дату розгляду справи та в графі щодо отримання другого примірника протоколу (а.с.43).

Постановою №301 від 12.04.2025 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_9 позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с.50).

За ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку …».

Суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією.

Згідно вимог пункту «b» частини 3 статті 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Таким чином, під час розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 ч.3 КУпАП, процес мав відповідати загальним засадам кримінального провадження, а посадова особа, яка розглядала справу, мала забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягувалась до відповідальності.

Повертаючись до національного законодавства суд зазначає, що положеннями статті 277-2 КУпАП визначено порядок повідомлення про розгляд справи.

Відповідно до вказаної статті повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Європейський суд з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№ 12307/16) зазначив, що незважаючи на те, що ч.1 ст. 6 неможливо тлумачити як таку, яка надає заявникові право на отримання особливої форми вручення судових документів, наприклад, зареєстрованою поштою, в інтересах здійснення правосуддя заявника необхідно повідомляти про судове слухання таким чином, щоб йому не лише стало відомо про дату, час і місце слухання, а він мав достатньо часу для підготовки його або її справи і був присутнім під час судового слухання.

У призмі наведеного, враховуючи те, що норми КУпАП не містять положень про повідомлення осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності про розгляд справи уповноваженим органом державної влади, а також мінімального строку на підготовку особи до розгляду справи та реалізації права на захист, суд вважає за можливе застосувати норму статті 277-2 КУпАП за аналогією закону до спірних правовідносин щодо строків повідомлення про розгляд справи районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав протокол про вчинення адміністративного правопорушення 11.04.2025. Вказаний протокол містив повідомлення про розгляд справи на наступний день, на 12.04.2025.

Відтак, відповідачем не забезпечено завчасне повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке в розумінні Конвенції є кримінальним обвинуваченням, не надано мінімально встановлений КУпАП строк для підготовки до розгляду справи та не гарантовано позивачу отримання часу і можливості, необхідних для підготовки свого захисту, які регламентовані пунктом «b» частини 3 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», що свідчить про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Сторона відповідача при цьому посилається на те, що ОСОБА_1 власноруч написав заяву, в якій зазначив, що готовий понести адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення ним вимог чинного законодавства.

Проте, як указане вище, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, розглядаються уповноваженою посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервiстами, якi перебувають у запасi Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частинi правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України) у триденний строк після надходження відповідної заяви від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Указані прямі порушення вимог КУпАП під час винесення оскаржуваної постанови є підставою для її скасування та визнання протиправною .

Щодо закриття провадження у справі.

Сторона позивача вказує на те, що відповідачем надано до суду направлення на ВЛК, яке сформоване в електронній формі засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів і журнал реєстрації направлень на ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 . та зазначає, що ОСОБА_1 не отримував від ІНФОРМАЦІЯ_3 направлення (повістки) на проходження медичного огляду та не ставив свій підпис у журналі реєстрації направлень на ВЛК(підпис є відмінним від підписів, проставлених позивачем в інших документах) .

Проте, не заявляє клопотання про призначення відповідної почеркознавчої експертизи.

Під час розгляду справи досліджена розписка ОСОБА_1 про отримання повістки 11.04.2025 (а.с.49), відповідне направлення на ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 , яке відповідає формі, визначеній Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період №560 від 16.05.2024 та Витяг з Журналу направлень реєстрації направлень на ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , в який внесено запис щодо указаного направлення і його номер 1065, та у відповідній графі якого міститься підпис особи, про його отримання , відповідно ОСОБА_1 (а.с.45).

Наявність указаних документів в матеріалах справи спростовує вищезазначені доводи представника позивача, та враховуючи відсутність клопотання сторони позивача щодо призначення почеркознавчої експертизи, у суду відсутні сумніви щодо того, що таке направлення позивач отримував .

Представник позивача також посилається на відсутність в оскаржуваній постанові і протоколі про адміністративне правопорушення номеру та дати направлення, що викликає сумнів в його існуванні, проте, як зазначено вище, його копія долучена до матеріалів справи і воно містить всі необхідні реквізити, а відсутність посилання на номер направлення і його дату в постанові, не є грубим порушенням вимог КУпАП суб`єктом владних повноважень під час ухвалення постанови, що може стати підставою для прийняття рішення про відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_1 неодноразово наголошував, що не відмовляється від проходження медичної комісії та просив працівників ТЦК дотримуватись процедури спростовується долученою до відзиву заявою самого ОСОБА_1 про відмову від проходження ВЛК та в подальшому від мобілізації за сімейними обставинами та усвідомлення ним факту настання за це відповідальності (а.с.44).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Таким чином, суд вважає, що підстави для закриття справи відсутні, а враховуючи допущену помилку суб`єктом владних повноважень процедури сповіщення особи про розгляд справи відносно неї, справу необхідно надіслати на новий розгляд до органу, який ухвалив оскаржувану постанову.

Отже, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення ТЦК необхідно скасувати, а справу надіслати на новий розгляд.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки суду не впливають.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд не вирішує питання щодо відшкодування позивачу судових витрат по справі, оскільки такі вимоги ним не заявлені.

Також судом застосовані норми процесуального права, які регулюють порядок ухвалення рішення: ст. ст. 241-246, 250 КАС України.

Суд вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_8 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити частково.

Скасувати постанову № 301 від 12.04.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_9 відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП і надіслати справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

В частині закриття провадження у справі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається на підставі ч. 4 ст. 286 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження .

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: Ременькова Ірина Олександрівна, адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_9 , тел. НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова