Справа № 460/15128/25
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

за результатами вирішення заяви про відвід

28 серпня 2025 року Р і в н е №460/15128/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про відвід головуючої судді у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

22.08.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) у якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії, скасувавши рішення у формі листа № 15093-14168/К-02/8-1700/25 від 15.08.2025, визнавши його незаконним та протиправним;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу за весь спірний період з моменту призначення пенсії і по день набрання рішенням суду законної сили (за весь час без обмежень з підстави наявності вини відповідача) з застосуванням відповідних коефіцієнтів та розрахункових величин;

стягнути з відповідача на користь позивача 3000000,00 грн (три мільйони гривень, 00 коп) завданої моральної шкоди.

Ухвалою суду від 27.08.2025 позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали.

28.08.2025 через підсистему «Електронний суд» представник позивача Пантелєєв Юрій Юрійович подав заяву про відвід головуючої судді Поліщук О.В. від розгляду адміністративної справи № 460/15128/25, оскільки на думку представника позивача суддя штучно затягує відкриття провадження у справі, тим самим порушуючи присягу судді і протиправно перешкоджаючи у доступі до правосуддя незахищеній версті населення позивачу - пенсіонеру, як складової частини права на справедливий та безсторонній суд, визначений ст.6 Конвенції. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2023 року по справі № 990/114/23 представник позивача зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу і такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу. Зауважує, що стаття 160 Кодексу адміністративного судочинства України не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті. Однак суд першої інстанції вказані норми процесуального права не врахував. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. Вказані обставини викликають у позивача сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Поліщук О.В. при розгляді цієї справи, з огляду на що представник позивача просить суд задовольнити заяву про відвід судді.

Відповідно до частини третьої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід (частина четверта статті 40 КАС України).

Частинами одинадцятою-дванадцятою статті 40 КАС України передбачено, що питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених в основу заяви про відвід судді, суд зазначає наступне.

Так, підстави для відводу судді визначені процесуальними положеннями статті 36 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з нормами частини другої статті 36 КАС України, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Отже, підстави для відводу, у тому числі самовідводу судді, можна умовно поділити на безумовні - ті, що чітко визначені законом, й оціночні - які вимагають оцінки.

До оціночних підстав належать такі підстави, як: 1) якщо суддя прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 2) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Для відводу судді за наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість судді.

Іншими словами, особа, яка заявляє відвід судді із вказаних підстав, повинна навести конкретні факти такої заінтересованості, упередженості, необ`єктивності судді при розгляді конкретної судової справи та підтвердити їх відповідними доказами, що дають підставу для застосування даної норми.

Суд зауважує, що обґрунтування заяви про відвід головуючої судді зводиться представником відповідача до констатації тієї обставини, що суддя Поліщук О.В. перевіряючи виконання вимог статті 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, вдалася до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Щодо цієї обставини, то суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

З огляну на це, перевіривши матеріали позовної заяви на предмет дотримання вимог встановлених процесуальним законом, суд дійшов висновку, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Статтею 160 КАС України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування; позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Водночас, приписами статей 160, 161, 172 КАС України визначені обов`язкові вимоги до форми і змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, а також правила об`єднання в одній позовній заяві декількох позовних вимог.

Умовами прийнятності позовної заяви до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 160, 161, 172 КАС України, а також дотриманні визначених статтею 122 КАС України строків звернення до суду, обов`язковому поданні переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї, в тому числі і в частині сплати судового збору та, у разі пропуску строку звернення до суду, подання відповідного клопотання про його поновлення, доказів поважності причин його пропуску.

Тож право на судовий захист не є абсолютним. Законодавством встановлені вимоги, які мають бути дотримані особою, яка звертається до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

За змістом пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Отже, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити рішення (дію чи бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, які порушили її права, в чому конкретно полягає порушення її прав, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права, оскільки це визначатиме предмет доказування у справі.

Вимоги позовної заяви повинні бути викладені чітко і зрозуміло, з урахуванням правил, встановлених процесуальним законодавством, і узгоджуватись з наданими суду повноваженнями за наслідками розгляду справи, та мають бути спрямовані на захист конкретних прав, свобод та інтересів позивача з зазначенням способу їх захисту, який не допускає неоднозначного, довільного тлумачення змісту позовних вимог і дозволить суду максимально якісно здійснити правосуддя.

Залишаючи ухвалою суду від 27.08.2025 позовну заяву без руху суд звернув увагу позивача на те, що вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України не дотримані ним в частині зрозумілого та чіткого зазначення змісту позовних вимог, оскільки формулювання позовних вимог зобов`язального характеру таким критеріям не відповідає. Зокрема, заявлена позивачем вимога зобов`язального характеру не містить жодного покликання на те, які саме коефіцієнти та розрахункові величини мають бути застосовані пенсійним органом з метою належного обчислення розміру його пенсії. Так само і текст позовної заяви не містить обґрунтування з приводу того, які коефіцієнти та розрахункові величини не були застосовані відповідачем при індексації пенсії позивача, а також якими нормативно-правовими актами затвердженні такі коефіцієнти та величини. Натомість, позивач фактично обмежився загальним цитуванням правових позицій Верховного Суду щодо належного порядку індексації пенсій за віком, призначених за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV у 2020 році, хоча позивачу пенсія призначена у 2023 році.

Також суд звернув увагу на те, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Суд зазначив, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

При цьому, законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, позаяк в кожному окремому випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Як вказував суд раніше, предметом позову у цій справі є зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу пенсії із застосуванням відповідних коефіцієнтів та розрахункових величин з 01.12.2023.

У той же час, позивач звернувся до суду з даним позовом 22.08.2025, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

При цьому, заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску, як це встановлено частиною шостою статті 161 КАС України, позивачем до позову не додано.

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. З урахуванням положень статей 122, 161 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Крім того, частиною третьою статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України від 08.07.2011 № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 3674-VI, судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Зі змісту позовної заяви слідує, що вона фактично містить одну вимогу майнового характеру (про зобов`язання відповідача компенсувати моральну шкоду в сумі 3000000,00 грн) та одну вимоги немайнового характеру (про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача).

В контексті вказаного суд зауважив, що вимога про стягнення шкоди в силу вимог пункту 11 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI не є об`єктом справляння судового збору.

Таким чином, за подання цього позову до адміністративного суду позивачу належало сплатити судовий збір за одну вимогу немайнового характеру в розмірі 968,96 грн (з розрахунку: 3028,00 грн х 0,4 х 0,8 = 968,96 грн).

Разом з тим, позивачем не додано до адміністративного позову документа про сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд також зазначив, що заявивши позовні вимоги про компенсацію (стягнення) моральної шкоди, позивач, всупереч пункту 5 частини п`ятої статті 160, частини четвертої статті 161 КАС України, не надав обґрунтованого розрахунку суми шкоди (не вказав яким чином позивач визначив саме таку суму шкоди), не зазначив та не надав доказів, що підтверджують обставини наявності моральної шкоди, заподіяної відповідачем оскаржуваною постановою.

Висновки суду щодо наявності у позивача обов`язку додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі і щодо відшкодування моральної шкоди, як і обов`язку зазначити обґрунтований розрахунок суми відшкодування моральної шкоди, узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 30.01.2024 у справі № 380/13599/23.

З огляду на наведені обставини, за правилами частини першої статті 169 КАС України суд, встановив, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, що стало наслідком постановлення судом ухвали від 27.08.2025 про залишення позовної заяви без руху.

Суд констатує, що представником позивача доказів існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не надано. Побоювання, що суддя є упередженою не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, позаяк зі змісту самої заяви про відвід неможливо встановити жодних конкретизованих фактів з приводу того, в чому ж полягає пряма чи опосередкована упередженість та необ`єктивність судді під час розгляду справи.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що твердження представника позивача покладені в основу заяви про відвід головуючої судді Поліщук О.В. від розгляду справи № 460/15128/25 не ґрунтуються на положеннях процесуального закону, а тому не можуть бути підставою для задоволення заяви про відвід.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" зазначено, що визначаючись щодо наявності підстав для відводу судді необхідно враховувати, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності Також у рішенні вказано, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими" (пункт 49).

Окрім наведеного, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24.02.1993, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42); у контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 07.08.1996, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996-III).

Отже, при наданні оцінки об`єктивності судді під час здійснення правосуддя необхідно розрізняти два критерії: 1) об`єктивна безсторонність, яка полягає у встановленні фактів, які можуть ставити під сумнів незалежність судді; 2) суб`єктивна безсторонність, яка полягає у відсутності упередженості або тенденційності в поведінці судді при розгляді конкретної справи. При цьому, особиста безсторонність судді презюмується поки не надано доказів протилежного.

Відтак, надавши оцінку доводам, заявлених представником позивача у заяві про відвід судді від розгляду даної справи, судом не встановлено підстав, передбачених статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України, які б свідчили про упередженість або необ`єктивність судді, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

З урахуванням приписів частини четвертої статті 40 КАС України розгляд заяви про відвід необхідно здійснити суддею, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, який визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 36-40, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати заяву представника позивача - Пантелєєва Юрія Юрійовича, про відвід головуючої судді Поліщук Ольги Василівни необґрунтованою та передати справу № 460/15128/25 для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і підлягає визначенню у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Ольга ПОЛІЩУК