Справа № 200/9019/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року справа №200/9019/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Гаврищук Т.Г. суддів Гайдара А.В., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 р. у справі № 200/9019/24 (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу як члену сім`ї загиблого військовослужбовця,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування Рішення Міністерства оборони України, що оформлене Витягом №37/д від 22 листопада 2024 року Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яким повернено на доопрацювання заяву ОСОБА_1 від 08.07.2022 року про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови КМУ № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 2 Постанови КМУ № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року.

Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року, у якості третьої особи залучено до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано Рішення Міністерства оборони України, що оформлене Витягом № 37/д від 22 листопада 2024 року Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яким повернено на доопрацювання заяву ОСОБА_1 від 08.07.2022 року про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови КМУ № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 2 Постанови КМУ № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач наголошує на тому, що Порядком №975, Постановою № 168 визначений чіткий порядок звернення заявників щодо призначення одноразової грошової допомоги, опрацювання відповідних документів та порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 встановлено, що допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 02.09.2022 р. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Таким чином, одноразова грошова допомога повинна призначатись і виплачуватись в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, а саме на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.06.2022р. по справі № 640/6477/19.

Також судом не враховано, що згідно із ст. 16-1 Закону №2011-XII (у редакції, чинній на день виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України: сім`я є первинним та основним осередком суспільства (частина 1); сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина 2). Отже, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести: а) факт проживання з загиблим; б) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та в) взаємних прав і обов`язків.

В свою чергу, позивачкою в підтвердження вищезазначених обставин будь- яких доказів надано не було. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 456/1258/17.

Щодо посилання Позивачки на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.09.2023р. по справі № 200/1514/23 встановлено лише факт сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .. Натомість факти наявності спільного побуту та взаємних прав і обов`язків предметом розгляду справи № 200/1514/23 не були та Донецький окружний адміністративний суд будь-яких доказів з приводу цього не досліджував.

Відповідач вважає, що спірним рішенням правомірно було повернуто документи позивачки, оскільки за поданими документами не можливо було встановити, що ОСОБА_1 є членом сім`ї ОСОБА_2 ..

Відповідач також наголошує на тому, що зобов`язання Міноборони призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу є втручанням в дискреційні повноваження Міноборони та не підлягає задоволенню саме в такій редакції.

Крім того, звертає увагу, що судом першої інстанції не були враховані правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 лютого 2020 року по справі №372/1259/16-а (провадження №К/9901/15390/18).

Згідно з положень п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, а відтак судові витрати відносяться на рахунок держави.

Позивачка надала відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , громадянка України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 .

Позивачка з 1 лютого 2013 року по 19 березня 2022 року спільно проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з військовослужбовцем ОСОБА_2 .

19 березня 2022 року командиром 2 штурмової роти ОСОБА_3 подано рапорт, відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Славне Донецької області стрілець, помічник гранатометника 2 штурмового взводу 2 штурмової роти, старший солдат ОСОБА_2 загинув під час бойових дій від поранень несумісних з життям.

Актом про настання смерті від 24.03.2022 року, засвідченим головним сержантом ВВП ОСОБА_4 та навідником кулеметника старшим солдатом ОСОБА_5 , засвідчено настання смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 15:00 під час несення служби на спостережному пункті « ІНФОРМАЦІЯ_4 » поблизу населеного пункту с. Славне Донецької області.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 54 років, про що 02.09.2022 року складено відповідний актовий запис № 1509.

08 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про виплату мені я члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року у справі № 200/1514/23, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця від 08.07.2022 року та подати Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» відповідно до статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.09.2023 року у справі № 200/1514/23, розглянув заяву ОСОБА_1 від 08.07.2022 року та подав Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно Висновку від 12 серпня 2024 року, що був складений ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання рішень суду, члени сім`ї, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги за Постановою КМУ № 168 є: син ОСОБА_6 , цивільна дружина ОСОБА_1 , що мають право одержання рівними частками зазначеної грошової допомоги.

Згідно Доповіді про результати проведеної роботи щодо встановлення осіб, що можуть звернутись за ОГД, батько та мати загиблого померли, а колишня дружина права не має.

Згідно з Витягом № 37/д від 22 листопада 2024 року Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яка розглядала заяву позивача, прийняла рішення про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги.

Підставою для повернення на доопрацювання є те, що за думкою відповідача, ОСОБА_1 не доведено, що вона є членом сім`ї загиблого ОСОБА_2 , а саме, що відсутнє рішення суду щодо встановлення юридичного факту, що вирішується судом цивільної юрисдикції.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно підпункту 1 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (в редакції, чинної на дату подання заяви) (далі - Закон № 2011-XII) у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Статтею 16-1 Закону № 2011-XII визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного Кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною 3 статті 16-2 Закону №2011-XII передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України (статтю 16-2 доповнено пунктом 3 згідно із Законом №2489-IX від 29.07.2022 - застосовується з 24.02.2022).

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України протягом періоду з 24.02.2022 по даний час продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 за №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, пунктом 2 якої (в редакції на дату загибелі та подання заяви) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Як вже встановлено вище, згідно статті 16-1 Закону № 2011-XII право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного Кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно положень частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п..

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.09.2023р. по справі №200/1514/23 (набрало законної сили 01.12.2023р.) визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_6 , щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.07.2022 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_2 .

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця від 08.07.2022 року та подати Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" відповідно до статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ.

Наведеним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешкав спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та вів спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 з 01.02.2013 року по 19.03.2022 року, що підтверджується довідкою КУ Покровський координаційний комітет самоорганізації населення від 21.09.2022 року №01-09/4620.

Підтвердженням спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , є укладена декларація із лікарем №0001-Р99Т-Х600. У пункті 1.11. зазначено адресу місця фактичного проживання- АДРЕСА_1 , у пункті 1.12. Декларації зазначено довірену особу, яку належить повідомляти у разі екстрених випадків ОСОБА_1 .

Також, в матеріалах справи наявні товарні чеки від 06.07.2021 року та 8.12.2021 року, які сплачені Коломицьким за адресою АДРЕСА_2 . Отже, факт сумісного проживання, підтверджений наявними доказами в матеріалах справи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в межах спірних правовідносин, позивачкою підтверджено право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність судового рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який належить встановлювати в судовому порядку, та вирішується судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України у відповідності до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21117 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка зверталася до суду цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Проте, ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2022 року у справі № 204/7583/22 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1 лютого 2013 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . однією сім`єю без реєстрації шлюбу - залишено без розгляду.

Суд дійшов висновку про те ,що встановлення факту проживання заявниці однієї сім`єю без реєстрації шлюбу із померлим військовослужбовцем, та факту перебування на утриманні останнього, заявнику необхідно для подальшого вирішення правового спору, зокрема, стягнення коштів грошової допомоги та права на її отримання, у зв`язку з чим у заявниці фактично виник спір з органом, який призначає та виплачує таку допомогу, і який заперечує проти такого, що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження.

В подальшому, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2023 року у справі №760/18450/22 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 лютого 2013 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_1 членом сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 ..

Постановою Київського апеляційного суду від 16 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2023 року у справі №760/18450/22 задоволено частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2023 року змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

У постанові Київського апеляційного суду від 16 травня 2023 року зазначено, що: «Як вбачається зі змісту заяви, вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Суд повинен врахувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Саме такі висновки зазначені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21 та в постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року за наслідками розгляду справи № 290/289/22.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В даній справі заявник мотивувала звернення до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 лютого 2013 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 для отримання в подальшому допомоги, та інших пільг, передбачених законодавством України, з огляду на загибель ОСОБА_2 ..

Тобто, метою звернення до суду з такою заявою є підтвердження за ОСОБА_1 певного соціального-правового статусу для отримання від держави одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, що свідчить про те, що така справа не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні по суті висновки викладені у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19.».

Отже, наданими доказами підтверджується звернення позивачки з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що зміна судової практики щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не може бути підставою для позбавлення права позивачки на отримання одноразової грошової допомоги.

Щодо доводів апеляційної скарги про втручання у дискреційні повноваження Міністерства оборони України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 2 Постанови КМУ № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року.

Такий спосіб захисту колегія суддів не вважає втручанням у дискреційні повноваження Міністерства оборони України, оскільки судовим розглядом справи встановлені обставини щодо права позивачки на отримання одноразової грошової допомоги, передбачену пунктом 2 Постанови КМУ № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 16 липня 2024 року у справі №200/1691/23.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правомірно задоволено позов

Ухвалою суду першої інстанції від 30 грудня 2024 року на стадії відкриття провадження у цій справі, суд задовольнив клопотання позивачки та відстрочив сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі №200/9019/24.

За правилами частини другої статті 133 КАС України витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом правомірно було стягнуто з Міністерства оборони України до Державного бюджету України витрати на сплату судового збору у розмірі 968,96 грн..

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 р. у справі № 200/9019/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 р. у справі №200/9019/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.В. Гайдар

І.В. Сіваченко