Справа № 160/29116/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/29116/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 р. (суддя Ремез К.І) в адміністративній справі №160/29116/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати йому грошового забезпечення з лютого 2024 р. до 15 серпня 2024р.; одноразової грошової допомоги в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення; одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 01 лютого 2024 р. до 15 серпня 2024 р.; одноразову грошову допомогу в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення; одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за станом здоров`я у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; додаткової винагороди у розмірі 100 000, 00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та приймав участь в заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. Під час виконання бойового завдання отримав поранення, водночас, за період стаціонарного лікування та відпусток на лікування на виконання вимог Постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 р. не отримав додаткову винагороду та грошове забезпечення. Крім того, Військовою частиною НОМЕР_2 не було проведено перерахунку його основного та додаткових видів грошового забезпечення.

Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 р. та від 30 січня 2025 р. відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; залучено

до участі у справі в якості відповідача Військову частину НОМЕР_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 р., позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Судом:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 лютого 2024 р. до 15 серпня 2024 р., із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року; одноразової грошової допомоги в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення; одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01 лютого 2024 р. по 15 серпня 2024 р., виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 р. за Законом України "Про державний бюджет України на 2024 р.", з 01 лютого 2024 р. до 15 серпня 2024 р., із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року; одноразової грошової допомоги в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення; одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . 26 березня 2023 р. під час захисту Батьківщини позивач отримав поранення (контузія). У зв`язку із тим, що поранення було легкої форми, позивач на лікування не вибув, йому була надана медична допомога у військовій частині. За період виконання бойових завдань з 26 березня 2023 р. по 26 червня 2023 р. позивачу виплачувалось грошове забезпечення в повному обсязі. Додаткова винагорода у розмірі 100 000,00 грн. за зазначений період виплачувалась на підставі довідок про участь у бойових діях. 26 червня 2023 р. позивач вибув на лікування за діагнозом, що не пов`язаний із пораненням, а за хронічним захворюванням, що загострилось під час служби. За зазначеним діагнозом позивач лікувався у період з 27 червня 2023 р. по 05 липня 2023 р. та по закінченні лікування був виписаний в частину за місце проходження служби. В частину позивач не прибув, а самостійно продовжив лікування у Дніпровській клінічній лікарні на залізничному транспорті до 25 липня 2023 р. та був виписаний із обов`язком прибути до військового госпіталю Військової частини НОМЕР_3 для проходження ВЛК ( АДРЕСА_1 ). І в цей раз позивач порушив припис та самостійно вирушив до АДРЕСА_2 та ліг на стаціонарне лікування в лікарню за місцем реєстрації, де лікувався з 25 липня 2023 р. по 10 серпня 2023 р. Позивач пройшов ВЛК 09 серпня 2023 р. та відповідно до довідки № 632 за захворюванням, не пов`язаним із пораненням, але пов`язаним із проходженням військової служби, позивачу було визначено, що він потребує лікування в НКП КМР «Міська лікарня швидкої допомоги», де він і проходив лікування з 25 липня 2023 р. та продовжив лікування з 10 серпня 2023 р. по 22 серпня 2023 р. за тим самим діагнозом. 22 серпня 2023 р. позивач, порушивши дисципліну, самовільно залишивши місце лікування та, керуючи мотоциклом потрапив в ДТП, і знов потрапив на лікування до тієї самої лікарні, де лікувався до 23 листопада 2023 р. Під час лікування позивач пройшов ВЛК, якою відповідно до довідки №804 йому було рекомендовано відпустку для лікування після тяжкого травмування, яке позивач отримав 22 серпня 2023 р., яке не пов`язане з проходженням військової служби, а було ним отримане під час ДТП, у яке позивач потрапив порушивши військову дисципліну. З 28 листопада 2023 р. по 10 липня 2024 р. позивач лікувався у різних медичних закладах. Відповідно до свідоцтва про хворобу від 04 липня 2024 р. позивача було визнано непридатним до військової служби, що стало підставою для його звільнення. В період з 27 червня 2023 р. по 15 серпня 2024 р. Військова частина НОМЕР_2 не включала позивача в наказ на виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн., оскільки його лікування не було пов`язане із пораненням, яке було отримане 26 березня 2023р. під час захисту Батьківщини. Також, позивачем не було визначено за який період він просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн. Позивач зазначає період з 01 лютого 2024 р. по 15 серпня 2024 р. лише щодо окремої вимоги грошове забезпечення. Крім того, позивач лікувався безперервно понад 4 місяці без проходження ВЛК, що згідно Порядку п. 9 розділу 1 Порядку № 260 не передбачає виплату грошового забезпечення. Також протягом 2024 р. позивач не подавав рапорт на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Позивач, який був призваний на військову службу під час мобілізації має право лише на одноразову допомогу при звільненні, виплата якої передбачена пунктом 4 порядку № 260, у розмірі та на умовах передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 460, а саме 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення. Пунктом 4 Постанови № 460 визначено: «Допомога виплачується із розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.». Станом на момент звільнення 15 серпня 2024 р. позивач не мав права на грошове забезпечення, виплату якої йому було призупинено наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 31 січня 2024 р. № 86-АГД з 30 січня 2024 р. Крім того, позивачем не були заявлені вимоги щодо перерахунку його грошового забезпечення за період з 01 лютого 2024 р. по 15 серпня 2024 р., виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 р., а отже суд не мав цього досліджувати. Суд встановив, що рішення про виплати приймаються командиром військової частини, у списках якої перебуває військовослужбовець, тобто в даному випадку командиром Військової частини НОМЕР_2 , проте в резолютивній частині рішення зобов`язує Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в її задоволенні в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що у березні 2023 р. від отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, після чого тривалий час проходив лікування. Він не погоджується із доводами апеляційної скарги стосовно того, що лікування не було пов`язане із отриманням ним поранення та того, що він 22 серпня 2023 р. самовільно залишивши лікування та потрапив у ДТП на мотоциклі. В цей день він був виписаний з лікарні та направлявся додому, щоб збирати речі та їхати до місця служби, тоді і потрапив у ДТП. Вважає про безпідставне не включення його до переліку осіб, яким повинна була виплачуватися додаткова винагорода в розмірі 100 000,00 грн., невиплату йому грошового забезпечення в період з лютого 2024 р. по 15 серпня 2024 р. та одноразової грошової допомоги при звільненні, одноразової грошової допомоги на оздоровлення та вирішення соціально - побутових питань.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 з 01 квітня 2022 р. по 15 серпня 2024 р.

На підставі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 03 серпня 2024 р. №691 Військової частини НОМЕР_4 , солдат ОСОБА_1 26 березня 2023 р. одержав: ВТ, ЗЧМТ, СГМ. під час виконання бойового завдання, пов`язаного з захистом Батьківщини.

Довідкою ВЛК №632 від 09 серпня 2023 р. захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 65 графи ІІ Розладу хвороб потребує лікування у КНП КМР «МЛШМД» м. Кам`янське, вул. С.Слісаренка, 3.

Випискою №2794/162 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» встановлено: повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): Спондилоартрит. Двобічний сакроілііт, Rq-ст.І. Правобічний активний сакроілііт (за МРТ 17.07.2023) та виписано ОСОБА_1 - 22 серпня 2023 р.

Довідкою ВЛК №804 від 22 листопада 2023 р. військово-лікарської комісії травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Згідно наказу МОЗ України від 04 липня 2022 р. №370 травма важкого ступеню. Довідка про обставини травми не надана. На підставі статті 81 графи ІІ Розладу хвороб потребує відпустки на лікування після травми на 30 (тридцять) календарних днів

Довідкою ВЛК №882 від 03 січня 2024 р. військово-лікарської комісії солдат ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК КНП КМР «МЛШМД» м. Кам`янське, Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби.

Позаштатною ВЛК КНП «Міська клінічна лікарня №4 ДМР (Свідоцтво про хворобу №4070) 03 червня 2024 р. проведено огляд з метою встановлення ступеню придатності, якою встановлено: Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи ІІ Розладу хвороб не придатний до військової служби з переоглядом через шість місяців.

Позивач вважаючи, що грошове забезпечення за період військової служби було виплачено йому не в повному обсязі, звернувся до суду із позовом.

У прийнятому рішенні, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у Військової частини НОМЕР_2 обов`язку здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 01 лютого 2024 р. по 15 серпня 2024 р., виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 р. за Законом України "Про державний бюджет України на 2024 р.", з 01 лютого 2024 р. до 15 серпня 2024 р., із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року; одноразової грошової допомоги в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення; одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.

Колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У частині другій статті 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений у Порядку №260 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за змістом пункту 2 розділу І якого грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги).

У пункті 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Згідно пункту 9 розділу І Порядку №260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства (абзац 3 пункту 9 розділу І Порядку № 260).

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) (далі - ВЛК) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 травня 2024 р. у справі №520/16191/23, згідно з пунктом 1.1. глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

З огляду на зазначені норми Положення висновок ВЛК є змістом (суттю) постанови ВЛК, яка може бути оформлена в формі свідоцтва, довідки або протоколу. Іншими словами, довідка ВЛК є формальним вираженням постанови ВЛК, яка по суті містить в собі висновок, сформований ВЛК за наслідком медичного огляду.

Як свідчать наявні у справі письмові докази, ОСОБА_1 отримав бойове травмування 26.03.2023, яке за наказом командира ВЧ НОМЕР_4 від 03.09.2024 № 74/нагд визнано таким, що пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.43).

З 27.06.2023 по 05.07.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.46, 47)

З 05.07.2023 по 25.07.2023 перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.48-50)

З 25.07.2023 по 10.08.2023 перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.51,52)

Згідно довідки № 632 від 09.08.2023 ВЛК позивачу встановлено причинний зв`язок захворювання із проходженням військової служби та потребу у лікуванні (а.с.53)

З 11.08.2023 по 22.08.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні і був виписаний з рекомендаціями про продовження лікування в умовах реабілітаційного відділення (а.с.54-56)

Однак, 22 серпня 2023 р. позивач отримав травму внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої перебував на стаціонарному лікуванні з 22.08.2023 по 23.11.2023 (а.с.57,58).

Згідно довідки ВЛК №804 від 22.11.2023 отримана травма визнана такою, що пов`язана з проходженням військової служби, та підтверджена потреба у відпустки на лікування після травми на 30 календарних днів (а.с.59).

З 28.11.2023 по 04.01.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології за направленням В/ч НОМЕР_3 (а.с.60, 61).

Довідкою ВЛК №882 від 03.01.2024 підтверджена пов`язаність травми з проходженням військової служби та визначена потреба у відпустці на лікування після травми на 30 календарних дні (а.с.62).

З 31.01.2024 по 30.04.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні за направленням В/ч НОМЕР_2 , а з 01.05.2024 - був направлений у військово-клінічний центр Східного регіону (а.с.63,64).

До військово-клінічного центру Східного регіону позивач не прибув, однак з 30.04.2024 по 10.07.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у ККП «Міська клінічна лікарня №4» без направлення військової частини (а.с.65-70).

Згідно свідоцтва про хворобу №4070, затвердженого постановою 20 регіональною військово-лікарською комісією 04 липня 2024 р., травма позивача пов`язана з проходженням військової служби, травма важка і позивач визнаний таким, що не придатний до військової служби (а.с.71,72).

Наведені вище докази свідчать про те, що позивач перебував на тривалому лікуванні на підставі висновків ВЛК, тому припинення йому виплати грошового забезпечення з 30.01.2024 наказом В/ч НОМЕР_2 від 31.01.2024 не може вважатись правомірним.

Таким чином, позивачу до 15.08.2024 мало виплачуватись щомісячне грошове забезпечення, тому рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обгрунтованим.

Щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

У пункті 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Також пункт 1 Постанови №168 передбачає, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.

Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

За правовим висновком Верховного Суду у наведеній вище справі №520/16191/23, норми Постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Як встановлено колегією суддів, позаштатною ВЛК КНП «Міська клінічна лікарня №4» ДМР тяжкою визнана травма позивача, яку від отримав 22.08.2023 (тобто внаслідок ДТП), і ця травма є такою, що пов`язана з проходженням військової служби.

Однак, для нарахування доплати згідно Постанови № 168 необхідним є встановлення пов`язаності травми із захистом Батьківщини.

Травма, яка позивач отримав 26.03.2023 є такою, що пов`язана із захистом Батьківщини, однак висновок ВЛК про те, що ця тавма є тяжкою, відсутній. У свою чергу, висновком ВЛК тяжкою визнана травма, яку позивач отримав 22.08.2024 (при ДТП), однак вона не пов`язана із захистом Батьківщини. Також, згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 АГГ №574473 від 13.09.2024 позивачу встановлена інвалідність внаслідок травми, яка пов`язана саме з проходженням військової служби (а.с.82).

Враховуючи вищевикладене, визначені Постановою № 168 підстави для нарахування позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. - відсутні.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також одноразової винагороди у розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Підпунктом 1 пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно пунктів 1, 4 Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Колегія суддів звертає увагу, що розмір виплати військовослужбовцю одноразової грошової допомоги при звільненні залежить від категорії військовослужбовця та підстав звільнення зі служби. Однак, одночасна виплата одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірах, визначених зазначеним і Законом, і підзаконними актами, не передбачена.

Обставина звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я підтверджена наказом № 232 від 15.08.2024 командира В/ч НОМЕР_2 (а.с.36). Відтак, позивач має право на отримання зазначеної одноразової грошової винагороди при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто у більшому відсотковому розмірі, ніж за умови звільнення як мобілізованої особи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість виплати одноразової грошової допомоги при звільненні двічі, тому рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню.

Щодо виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Право позивача на зазначений вид виплат передбачений розділом ХХІУ Порядку № 260. Так, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (п.1). Військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами (п.2).

Підставою для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги апелянтом зазначена та обставина, що позивачем відповідний рапорт на отримання цієї допомоги не подавався, хоча це прямо передбачено п. 9 Порядку №260.

Колегія суддів враховує, що відсутність рапорту у зв`язку із перебуванням позивача на тривалому лікуванні не може стати на заваді в реалізації його прав, як військовослужбовця. Відтак, позивач має право на отримання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині невірного визначення військової частини НОМЕР_1 , як особи, яка має відповідати за позовом.

Як вбачається з наявних у справі письмових доказів, наказом №431 від 17.10.2023 командира Військової частини НОМЕР_2 позивача було звільнено від займаних посад у зв`язку із тривалим лікуванням та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з утриманням у списках особового складу військової частини НОМЕР_2 (а.с.139). Звільнений ОСОБА_1 з військової служби наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 15.08.2024 № 232 (а.с.133). Цим же наказом № 232 було здійснено нарахування відповідних виплат при звільненні.

Таким чином, бездіяльність щодо позивача, яка полягає у не нарахуванні грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань було допущено Військовою частиною НОМЕР_2 .

Як зазначив скаржник Військова частина НОМЕР_5 у своїй апеляційній скарзі, командир військової частини НОМЕР_1 не має права приймати рішення щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовцям підпорядкованої військової частини. Таке рішення, у цій справі, може прийняти лише командир військової частини НОМЕР_2 прийняти наказ на виконання рішення суду про нарахування, фінансова-економічна служба військової частини НОМЕР_2 здійснить таке нарахування, підготує відомості, командир військової частини підпише ці відомості та передасть їх командиру військової частини НОМЕР_1 для підтвердження та забезпечення виплати згідно прийнятого командиром військової частини НОМЕР_2 рішення. Інший порядок буде порушенням законодавства.

Колегія суддів вважає, що у справах з приводу проходження та звільнення з військової служби спірні правовідносини виникають між військовослужбовцем та військовою частиною, до особового складу якої він належав (був зарахований або включений). Залучення до участі у справі військової частини, яка здійснює фінансування відповідача, на думку колегії суддів, не є обов`язковим, зважаючи на можливу зміну як порядку фінансування, так і кола його суб`єктів (учасників).

У даному випадку Військова частина НОМЕР_1 підтвердила свої повноваження щодо забезпечення виплат, тому суд може покласти на неї зобов`язання здійснити позивачу нараховані Військовою частиною НОМЕР_2 виплати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскарженого рішення суду першої інстанції в частині, якою позовні вимоги задоволені, та ухвалити у справі нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково, що відповідатиме приписам статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, . В частині, якою позивачу відмовлено у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалось з огляду на відсутність апеляційної скарги позивача.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 р. в адміністративній справі №160/29116/24 - скасувати в частині, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нездійснення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення під час проходження ним військової служби за період з 01 лютого 2024 р. по 15 серпня 2024 р.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати ОСОБА_1 грошове забезпечення за період час проходження ним військової служби з 01 лютого 2024 р. по 15 серпня 2024 р.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нездійснення ОСОБА_1 при звільненні з військової служби нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за станом здоров`я у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та матеріальну грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 забезпечити виплату нарахованих ОСОБА_1 сум грошового забезпечення та виплат при звільненні з військової служби.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання щодо нарахування одноразової грошової допомоги в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 100 000, 00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. - відмовити.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 р. в адміністративній справі №160/29116/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 19 серпня 2025 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Н.І. Малиш