Справа № 380/2078/25
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2025 рокусправа № 380/2078/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, оформлене протоколом від 19.12.2024 №24, в частині відмови у наданні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 10.12.2024 (разом з доданими до неї документами) про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 10.12.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку із здійсненням догляду за матір`ю своєї дружини. За результатом розгляду заяви позивача про надання відстрочки, поданої до ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийнято рішення про відмову у наданні відстрочки з огляду на відсутність та недостатність документів, які надають право на відстрочку, а саме ненадання підтвердження того, що ОСОБА_2 не може здійснювати догляд за матір`ю ОСОБА_3 . Позивач з таким рішенням не згідний, відтак, просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 10.02.2025 суддя відкрила провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішила розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

17.02.2025 за вх. № 12729 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити. Звернув увагу на те, що при розгляді комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 , встановлено, що у ОСОБА_3 - інваліда першої групи - є інші працездатні члени сім`ї (першої лінії споріднення), а саме донька- ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_4 , які не являються інвалідами, не являються непрацездатними та за висновком МСЕК чи ЛКК не визнані такими, що самі потребують постійного догляду. З копії довідок ЛКК № 1031 від 06.12.2024 та №880 від 28.09.2024, виданих ОСОБА_2 , як доказ до позову (до заяви на відстрочку) ОСОБА_1 , не вбачається, що остання, як донька, не може здійснювати сторонній догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_3 . Про що на адресу ОСОБА_1 комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 , було скеровано Укрпоштою повідомлення від 23.12.2024 № Б/9886. Враховуючи наведене, відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 10.12.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку із здійсненням догляду за матір`ю своєї дружини.

Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , які проживають за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 вбачається, що батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які проживають разом із позивачем та його дружиною.

ОСОБА_4 є особою пенсійного віку та є непрацездатним з огляду на наявність пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 .

ОСОБА_3 згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 12ААВ №614376 є особою з інвалідністю першої групи «Б» безтерміново, яка потребує постійного стороннього догляду.

Згідно акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду №18 від 14.10.2024 вбачається, що позивач здійснює постійний догляд за ОСОБА_3 і інших осіб, які можуть здійснювати догляд, не встановлено.

Згідно акту обстеження сім`ї №79 від 01.07.2024 також встановлено щоденне надання позивачем ОСОБА_3 соціальних послуг з догляду.

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 05.12.2024 остання підтверджує здійснення за нею догляду з боку позивача та підтвердила відсутність інших осіб, які відповідно до закону зобов`язані її утримувати.

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 30.09.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований позивач разом із дружиною та сином, мати дружини позивача ОСОБА_3 та бабуся дружини позивача ОСОБА_6 .

Згідно висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, №865 від 19.09.2024 ОСОБА_6 потребує стороннього догляду.

Згідно медичного висновку ЛКК №70 від 01.02.2024 ОСОБА_6 хворіє на захворювання Альцгеймера і потребує постійного стороннього догляду.

Згідно медичного висновку ЛКК №880 від 28.09.2024 та медичного висновку №1031 від 06.12.2024 ОСОБА_2 потребує довготривалого лікування та за станом здоров`я не може надавати соціальні послуги та бути опікуном.

За результатом розгляду заяви позивача про надання відстрочки поданої до ІНФОРМАЦІЯ_4 прийнято рішення про відмову у наданні відстрочки з огляду на відсутність та недостатність документів, які надають право на відстрочку, а саме ненадання підтвердження того, що ОСОБА_2 не може здійснювати догляд за матір`ю ОСОБА_3 .

Позивач, не погоджуючись із вищевказаним рішенням, звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору, суд застосовує такі норми права.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває на даний час.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає та встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII)

На момент виникнення спірних правовідносин Закон №3543-XII діяв у редакції від 18.05.2024.

Абзац 4 ст. 1 Закону №3543-XII визначав, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзац 1 ч. 5 ст. 22 Закону №3543-XII обумовлював, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Пункт 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення №154) передбачає, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, серед іншого: оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Згідно з п. 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

На реалізацію положень ч. 5 ст. 22 Закону України №3543-ХІІ Урядом 16.05.2024 прийнято постанову №560, якою затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації (далі - Порядок №560).

Відповідно до п. 57 цього Порядку, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Відповідно до п. 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 1623 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Пунктом 60 Порядку №560 закріплено, що комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Суд зазначає, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації є предметом регулювання ст. 23 Закону №3543-XII.

Так, відповідно до приписів п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.

За обставинами справи, ОСОБА_1 10.12.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку із здійсненням догляду за матір`ю своєї дружини.

Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , які проживають за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 вбачається, що батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які проживають разом із позивачем та його дружиною.

ОСОБА_4 є особою пенсійного віку та є непрацездатним з огляду на наявність пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 .

ОСОБА_3 згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 12ААВ №614376 є особою з інвалідністю першої групи «Б» безтерміново, яка потребує постійного стороннього догляду.

Згідно акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду №18 від 14.10.2024 вбачається, що позивач здійснює постійний догляд за ОСОБА_3 і інших осіб які можуть здійснювати догляд не встановлено.

Згідно акту обстеження сім`ї №79 від 01.07.2024 також встановлено щоденне надання Позивачем ОСОБА_3 соціальних послуг з догляду.

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 05.12.2024 остання підтверджує здійснення за нею догляду з боку Позивача та підтвердила відсутність інших осіб, які відповідно до закону зобов`язані її утримувати.

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 30.09.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований позивач разом із дружиною та сином, мати дружини позивача ОСОБА_3 та бабуся дружини позивача ОСОБА_6 .

Згідно висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, №865 від 19.09.2024 ОСОБА_6 потребує стороннього догляду.

Згідно медичного висновку ЛКК №70 від 01.02.2024 ОСОБА_6 хворіє на захворювання Альцгеймера і потребує постійного стороннього догляду.

Згідно медичного висновку ЛКК №880 від 28.09.2024 та медичного висновку №1031 від 06.12.2024 ОСОБА_2 потребує довготривалого лікування та за станом здоров`я не може надавати соціальні послуги та бути опікуном.

Отже, з аналізу долучених до матеріалів справи документів судом встановлено, що в ОСОБА_3 наявні інші, в тому числі близькі особи, які відповідно до закону зобов`язані її утримувати.

Так, позивач стверджує, що згідно медичного висновку ЛКК №880 від 28.09.2024 та медичного висновку №1031 від 06.12.2024 ОСОБА_2 потребує довготривалого лікування та за станом здоров`я не може надавати соціальні послуги та бути опікуном.

В цьому контексті суд наголошує, що п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII чітко передбачає те, що військовозобов`язаний не підлягає призову у випадку здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Таким чином, дружина позивача повинна потребувати постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи задля отримання ним відстрочки від призову за мобілізацією.

Відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), у випадках, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку (додаток 4), про відсутність інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка).

Медичний висновок ЛКК №880 від 28.09.2024 вказує на те, що дружина позивача за станом здоров`я не може надавати соціальні послуги (бути опікуном), а медичний висновок №1031 від 06.12.2024 вказує на те, що дружина позивача проходить довготривале лікування та за станом здоров`я не може надавати соціальні послуги (бути опікуном).

Суд повторно наголошує на тому, що дружина позивача повинна потребувати постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи задля отримання ним відстрочки від призову за мобілізацією.

Чого в медичному висновку ЛКК №880 від 28.09.2024 та медичному висновку №1031 від 06.12.2024 не зазначено.

Так, медичний висновок ЛКК №880 від 28.09.2024 та медичний висновок №1031 від 06.12.2024 вказують лише на те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я здійснювати догляд за матір`ю не може, однак такі не підтверджують потребу самої ОСОБА_2 в постійному догляді.

За висновками Верховного Суду, які наведені в постанові від 13.06.2024 в справі № 520/21316/23, потребу в догляді підтверджує зокрема: 1) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 2) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667.

Суд наголошує, що долучені позивачем медичний висновок ЛКК №880 від 28.09.2024 та медичний висновок №1031 від 06.12.2024 складені в довільній формі, не передбаченій нормативними актами МОЗ, а, відтак, не приймаються як належні докази у цій справі.

Зрештою, такі не підтверджують потребу постійного догляду саме (для) тієї «іншої особи», яка відповідно до закону зобов`язана утримувати особу з інвалідністю I чи II групи, як того вимагає п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII. Неможливість здійснення догляду за іншою особою, не означає потребу самої особи в такому догляді.

При цьому, в контексті ст. 23 Закону №3543-XII варто розмежовувати поняття «утримання» та «догляд», які є різними та не завжди збігаються.

Водночас, суд відхиляє твердження відповідача про те, що ОСОБА_4 може здійснювати догляд за ОСОБА_3 , оскільки такі не досліджувалися відповідачем при винесенні оскарженого рішення та не вказані в рішенні.

Таким чином, суд висновує про те, що рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, оформлене протоколом від 19.12.2024 №24, в частині відмови у наданні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є правомірним.

Інші доводи учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють. В контексті зазначеного, суд звертає увагу на наступне.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 09.12.1994 № 18390/91), вказав, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція) не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005) Суд також звернув увагу на те, що ст. 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд зазначає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення КАС України відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення були дотримані в повній мірі.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наслідком розгляду справи, враховуючи надані сторонами докази, а також норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідачем належними і допустимими доказами доведено правомірність прийнятого ним рішення.

Враховуючи наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат в цій справі не здійснюється.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 29.08.2025.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна