Справа № 360/1170/25
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1170/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2024 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області відносно ОСОБА_1 щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а саме ненарахування та невиплати компенсації за невикористані відпустки, як учаснику бойових дій;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата компенсації невикористаної відпустки), за період з 11.09.2024 по 29.04.2025, але не більше як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 07.11.2015 по 10.09.2024 проходив службу в Національній поліції України.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 у справі № 360/1191/24 встановлено, що перед звільненням позивачу повинні були нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій.

На виконання вищезазначеного рішення 30.04.2025 на картковий рахунок позивача від відповідача надійшли кошти в розмірі 56774, 64 грн. Тобто лише 30.04.2025 з позивачем було проведено остаточний розрахунок при звільненні.

Позивач вважає, оскільки дії відповідача щодо нездійснення зі ним повного розрахунку при звільненні є противоправними, отже позивач має право на стягнення коштів за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Ухвалою суду від 09.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено таке.

На виконання рішенням від 27.11.2024 Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/1191/24 платіжною інструкцією від 25.04.2025 позивачу перераховано кошти у розмірі 56774,64 грн.

До спірних правовідносин у цій справі слід застосовувати вимоги ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

Згідно довідки ГУНП в Луганській області від 20.06.2025 № 185/111/22/04-2025 середньоденний заробіток позивача становить 1036,97 грн.

Тривалість затримки повного розрахунку з позивачем становить 181 календарний день.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні становить 187691,57 грн (181 календарних днів х 1036,97 грн ), тобто втричі більше суми, виплаченої на виконання судового рішення у справі № 360/1191/24 (56774,13 грн).

В свою чергу відповідач вважає неспівмірною вказану суму, виходячи зі встановленим розміром заборгованості та характером цієї заборгованості.

Так, розмір виплат, отриманих позивачем на виконання рішення суду, складає 9,98% від загальної суми коштів, отриманих ним при звільненні та після звільнення.

Таким чином, враховуючи принцип пропорційності та співмірності, а також правову позицію Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 у постанові від 23.12.2020 по справі №825/1732/17 та у постанові від 14.04.2021 №620/1487/20, можливим і достатнім способом захисту порушених прав позивача є можливе стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18731,62 грн (9,98 % від 187691,13 грн).

Отже, виходячи з принципу пропорційності, застосовуючи механізм розрахунку розміру середнього заробітку, викладений Судовою палатою Верховного Суду в постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, у постанові від 23.12.2020 по справі № 825/1732/17 та у постанові від 14.04.2021 № 620/1487/20 відповідач вважає можливим і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 18791,13 грн, як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) згідно наказу ГУНП в Луганській області від 03.09.2024 № 234 о/с звільнений зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 2 (через хворобу), з 10.09.2024.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 у справі № 360/1191/24 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2015 рік, за 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2017 рік, за 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2019 рік, за 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2022 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 10.09.2024.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 у справі № 360/1191/24 відповідачем позивачу 30.04.2025 перераховано кошти у розмірі 56774,64 грн.

Відповідачем визнається той факт, що під час виплати позивачу зазначеної заборгованості ним не нараховано та не виплачено позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, пов`язані з проходженням публічної служби в органах внутрішніх справ та звільненням із неї визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до пукту 2 та пункту 3 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Спеціальним законодавством врегульовано правове становище осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ, зокрема: Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановами Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Разом з тим, вказаними нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовою грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 цієї Конвенції встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Вказаний у частині першій статті 117 КЗпП України законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується у тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

При цьому факт вирішення спору не може вважатись фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником.

Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 у справі № 360/1191/24 встановлене право позивача при звільненні зі служби на отримання грошової компенсації за невикористані днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати.

Зазначене рішення набрало законної сили 12.03.2025.

Після виконання зазначеного рішення відповідач не звільняється від встановленої статтею 117 КЗпП України відповідальності у виді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період невиплати належних позивачу при звільненні сум.

Отже, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно зі статтею 117 КЗпП України.

На підставі статті 116 КЗпП України роботодавець повинен виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства, саме в день звільнення.

Позивач звільнений зі служби з 10.09.2024.

Тому відлік строку затримки щодо виплати позивачу заробітної плати розпочинається з 11.09.2024, з дня, наступного за днем, у якому позивачу не виплачене в повному обсязі грошове забезпечення.

Оскільки стаття 117 КЗпП України передбачає невиплату належних працівникові сум саме з вини роботодавця, відтак у відповідача виникла відповідальність, передбачена зазначеною статтею, тобто виплати позивачу його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більше чим за 6 повних місяців.

Посилання відповідача на необхідність визначення конкретної суми середнього заробітку, який підлягає виплаті позивачу, не містять обґрунтувань, оскільки факт несвоєчасного розрахунку розрахунку з позивачем не заперечується самим відповідачем, поважності своєчасності невиплати визначеної судовим рішенням від 27.11.2024 у справі № 360/1191/24 компенсації судом не встановлено, а відповідачем не зазначено, у зв`язку з цим у відповідача наявний обов`язок виплатити позивачу вказаний середній заробіток.

Таким чином, з урахуванням приписів статті 117 КЗпП України, починаючи з 11.09.2024 позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, який відбувся 30.04.2025, тобто за період з 11.09.2024 по 30.04.2025.

Крім того суд зазначає, що відповідно до статті 117 КЗпП України сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку виплачується, а не стягується, а тому обов`язок розрахунку такої суми покладається саме на відповідача, у зв`язку з цим суд не проводить розрахунок суми середнього заробітку за весь час затримки та не стягує її.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позивач від сплати судового збору в силу пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений, враховуючи приписи статті 139 КАС України, судові витрати з цього приводу розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (місцезнаходження: 93406, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Вілєсова, будинок 1, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо затримки ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні за період з 11.09.2024 по 30.04.2025 включно.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11.09.2024 по день фактичного розрахунку -30.04.2025.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Борзаниця