Справа № 140/6663/25
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/6663/25 пров. № А/857/27599/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І

Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 140/6663/25 (головуючий суддя Дмитрук В.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 Прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_3 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними рішень,

В С Т А Н О В И В:

17.06. 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) з наступними позовними вимогами:

1) визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), оформлену листом від 05.06.2025 №09/Б-1228/1249, у проведенні нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період служби з 29.01.2020 по 02.06.2022, грошове забезпечення за який не було виплачено у встановлені строки до моменту звільнення позивача зі служби (22.04.2023);

2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 02.06.2022, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» з моменту, коли кожна щомісячна виплата мала бути здійснена, до дня звільнення позивача 22.04.2023;

3) визнати протиправною відмову НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), оформлену листом від 19.05.2025 № 09/Б-555/569, у проведенні нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за такі періоди:

- з 02.06.2022 по 22.04.2023 грошове забезпечення за період служби в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 );

- з 22.04.2023 (дата звільнення) по день фактичної виплати грошове забезпечення за період служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 );

4) зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди:

- з 02.06.2022 по 22.04.2023 грошове забезпечення за період служби в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) з моменту, коли кожна щомісячна виплата мала бути здійснена до 20.12.2024 (дати фактичної виплати грошового забезпечення);

- з 22.04.2023 (дата звільнення) по день фактичної виплати грошове забезпечення за період служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) з моменту звільнення позивача по день фактичної виплати (доплати) перерахованого грошового забезпечення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року позовну заяву повернуто з підстав п.3 ч.4 ст.169 КАС України.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що долучений представником позивача до позовної заяви ордер на надання правової допомоги серії АО №1180332 від 17.06.2025, не містить обов`язкових реквізитів, передбачених Положенням, а саме: інформацію про номер посвідчення адвоката України, а також ким та коли воно видане, що вказує на його дефектність та виключає, в даному випадку, можливість посилання на ордер як на документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, яка мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву, застосувавши нечинну редакцію Положення про ордер, не врахувавши обов`язкову типову форму та правову позицію Верховного Суду щодо недопустимості формалізму. Апелянт вказує, що це призвело до необґрунтованого обмеження доступу до правосуддя, а тому ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, повертаючи позивачу позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано документів визначених законодавством, які б засвідчували право представника звертатися до суду від імені позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Специфіка представництва в адміністративному судочинстві зумовлена його публічно-правовим та офіційним характером і визначена відповідними нормами КАС України.

Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

За змістом абз.2,3 ч.8 ст.18 КАС України особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, подає процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», якщо інше не визначено цим Кодексом.

Частиною сьомою статті 59 КАС України передбачено, що у разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів)

Відповідно до ч.1 ст.57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з ч.4 чт.59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

За змістом ч.8 ст.59 КАС України у разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.4 ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» ордер - це письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом Митровкою Я.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 17.06.2025 року сформовано позовну заяву у електронному кабінеті підсистеми ЕСІТС.

Представник позивача є адвокатом і на нього поширюється дія Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», відтак представник позивача у процесі здійснення адвокатської діяльності має право звернення в суд у вищевказаній формі.

Так, на підтвердження повноважень діяти від імені Бігуна В.Р. адвокатом додано ордер на надання правової допомоги серії АО №1180332 від 17.06.2025.

Водночас, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції покликається на те, що вказаний ордер не містить обов`язкових реквізитів, передбачених Положенням, а саме: інформацію про номер посвідчення адвоката України, а також ким та коли воно видане, що вказує на його дефектність та виключає, в даному випадку, можливість посилання на ордер як на документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що, покликаючись на необхідність застосування положень рішення Ради адвокатів України №98 від 20 вересня 2019 року «Про затвердження роз`яснення щодо заповнення обов`язкових реквізитів ордеру на надання правової допомоги», судом першої інстанції не враховано зміни, внесені рішенням Ради адвокатів України № 66 від 07.06.2025.

Так, вищезазначеним рішенням, внесено зміни до Положення про ордер на надання правничої допомоги, затвердженого в новій редакції рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 із змінами (далі - Положення про ордер на надання правничої допомоги), а саме у підпункті 12.5. слова «номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане» виключити.

Як вбачається із матеріалів справи, ордер адвоката Митровки Я.В. було сформовано 17.06.2025, тобто після набрання чинності рішенням № 66, а відтак застосування попередніх вимог до змісту ордера є безпідставним..

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви поданої адвокатом Митровкою Я.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі Valkova v. Bulgaria (заява № 48149/09; пункт 19) Суду доводиться з`ясовувати, чи було процедурне обмеження щодо доступу до суду, застосоване судом у національному остаточному рішенні, чітким, доступним та передбачуваним у значенні практики Суду, чи переслідувало воно законну мету та чи було пропорційним з цією метою (див. рішення у справі «Lupas and others v. Romania», Заяви № 1434/02, 35370/02 та 1385/03, пункт 67).

ЄСПЛ також у справі «Корня проти Республіки Молдова» (заява № 22735/07, п.п. 21-26; констатовано порушення пункту 1 статті 6 Конвенції) зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним й може підлягати в деяких випадках обмеженням. Суд повинен переконатись у тому, що застосовані заходи не обмежують та не знижують можливості доступу до суду таким чином, що порушується сам зміст цього права. Більше того, обмеження буде неспівмірним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету та якщо не існує розумної співмірності між застосованими заходами і переслідуваною метою (рішення у справі «Уейт і Кеннеді проти Німеччини», заява № 26083/94, пункт 59). Право на доступ до суду буде порушеним, коли регулювання не переслідує більше мету правової безпеки і належного управління правосуддям, а являє собою бар`єр, який перешкоджає особі добитися розгляду по суті своєї справи компетентним судом (рішення у справі «Цалкізіс проти Греції», заява № 11801/04, пункт 44).

За встановлених обставин, враховуючи норми КАС України, а також практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково повернув позовну заяву позивачу, не взявши до уваги актуальну редакцію Положення про ордер на надання правничої допомоги, зміни до якого внесені рішенням Ради адвокатів України № 66 від 07.06.2025.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 320 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, що унеможливило доступ позивача до правосуддя, а тому оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241, 243, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року про повернення позовної у справі № 140/6663/25 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний