Справа № 120/9762/25
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

01 вересня 2025 р. Справа № 120/9762/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в письмовому провадженні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 21.07.2025 судом відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

06.08.2025 через систему "Електронний суд" від представника військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Мотивуючи подане клопотання представник відповідача зазначає, що на останній сторінці позовної заяви після переліку додатків біля прізвища та ініціалів позивача стоїть підпис ОСОБА_1 . Однак, як вказує заявник, даний підпис позивача кардинально відрізняється від його власного підпису відображеного на копії паспорту у формі ІД-картки та копії посвідчення учасника бойових дій.

На переконання представника відповідача, дана невідповідність підпису позивача є очевидною та не потребує будь-яких спеціальних знань (зокрема, спеціаліста чи експерта). З огляду на таке виникають обґрунтовані припущення, що така позовна заява від імені позивача, імовірно, могла бути підписана іншою особою, відомості про яку в позовній заяві відсутні.

Таким чином представник відповідача стверджує, що існує обґрунтований сумнів щодо особистого підписання ОСОБА_1 цієї позовної заяви.

Ухвалою від 07.08.2025 суд запропонував позивачу висловити письмово свої доводи, міркування або заперечення щодо клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду, а також надати суду власне письмове пояснення в якому підтвердити чи спростувати факт особистого підписання ним цієї позовної заяви.

Надалі, 13.08.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли пояснення щодо поданого клопотання відповідача.

Так, у своїх поясненнях позивач підтверджує, що позовну заяву по справі №120/9762/25 було підписано саме ним. Окрім того, зазначає, що відсутність повної ідентичності між підписом у позовній заяві та паспортом не є ознакою підписання даного позову іншою особою.

Також, позивач зазначає, що відмінність його підпису у позовній заяві від підпису у паспорті громадянина України чи посвідченні УБД обумовлено зміною підпису з часом та обставинами його проставлення (швидкістю написання).

Розглядаючи клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та надані пояснення позивача, суд зважає на таке.

Статтею 160 КАС України передбачено вимоги до позовної заяви, регламентовано форму і зміст такої, передбачено певну послідовність викладу приписів.

Відповідно до частини 2 цієї статті позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частиною 10 статті 44 КАС України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Позовна заява повертається позивачеві, якщо позов не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано (пункт 3 частини 4 статті 169 КАС України).

Отже, нормами процесуального законодавства визначено імперативний обов`язок суду щодо повернення позовної заяви у випадку, якщо позов не підписаний або підписаний особою, яка не має права його підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Суд зауважує, що підпис - це графічний знак або набір знаків, який особа ставить на документі для підтвердження його автентичності, згоди або авторства. Підпис ідентифікує автора і слугує задля підтвердження того, що особа, яка його підписала, ознайомлена із документом і погоджується з його змістом. В юридичному сенсі, підпис є підтвердженням певної дії, угоди чи зобов`язання і надає документу юридичну силу.

Норми КАС України не містять положень, які б зобов`язували особу, яка звертається до суду з відповідним процесуальним документом надавати суду доказ автентичності власного підпису, який міститься в такому документі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2023 року у справі № 120/3185/22-а, від 09 травня 2024 року у справі № 120/9094/22, від 14 березня 2025 року у справі № 120/11120/24.

Реалізувавши своє право на подання пояснень позивач підтвердив те, що саме ним було підписано позовну заяву, а відмінність підпису у позовній заяві від підпису у паспорті громадянина України чи посвідченні УБД обумовлено зміною підпису з часом та обставинами його проставлення (швидкістю написання).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Задля досягнення мети адміністративного судочинства при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, однією з конституційних засад, яка визначена у частині першій статті 55 Конституції України, є право кожного на звернення до суду. Цей принцип полягає у тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Тому необґрунтоване повернення позовної заяви суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого доступу до правосуддя.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У пункті 36 рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France № 23805/94) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Суд також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» від 21 лютого 1975 року № 4451/70, пункт 57 рішення у справі «Ashingdane v. the United Kingdom» від 28 травня 1985 року № 8225/78, пункт 37 рішення у справі «Guerin v. France» від 29 липня 1998 року № 25201/94, пункт 96 рішення у справі «Krombach v. France» від 13 лютого 2001 року № 29731/96, пункти 53, 55 рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року № 15123/03, пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року № 24402/02, пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року № 45783/05.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на викладене, суд зазначає, що підпис ОСОБА_1 у позовній заяві дійсно має відмінність від підпису у паспорті громадянина України та посвідченні УБД, однак позивачем письмово підтверджено, що саме ним було проставлено підпис у позовній заяві, яким було закріплене його волевиявлення. Представником відповідача не надано до суду належних доказів, що позовна заява підписана не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відтак суд доходить висновку, що клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович