Справа № 158/2190/25
Суддя: Костюкевич О. К.
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/2190/25
Провадження № 2-а/0158/73/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 серпня 2025 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Костюкевича О.К.
за участю секретаря Хмілевської І.О.
представника позивача Хитрика Р.І.
представника відповідача Кріштоф-Боровскі Я.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в режимі відеоконференції справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В
Представник позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримали в повному об`ємі, з підстав, викладених в позовній заяві та запереченнях на відзив. Просили позов задовольнити.
Представник відповідача, суб`єкта владних повноважень, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в судовому засіданні заявлений позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, додаткових поясненнях та запереченнях на відповідь на відзив. Просить відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до вимог ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

14 липня 2024 року оперуповноваженим Волинського управління ДВБ Національної поліції України Білоусом В.П. винесено постанову серії ББА №110525, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу 17000 гривень.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, що адміністратор ТСЦ 0741 РСЦ ГСЦ МВС у Рівненській, Волинській та Житомирській областях Романюк Б.В., 24 травня 2025 року о 13:41 годин в селі Струмівка, по вулиці Рівненській, будучи екзаменатором (під час) у кандидатки у водії на категорію «В» Лілії Коробейко, приймаючи практичний іспит в порушення п. 22 Розділу ІІІ Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія №515 тривалість даного іспиту тривала 15 хв. 20 сек., чим порушив п. 22 Розділу ІІІ Інструкції №515.

Відповідно до висновку від 30.06.2025 за результатами розгляду фактів, зазначених у доповідній записці начальника управління організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами Головного сервісного центру МВС Павла Єфіменка №5054/12/4-2025 від 16.06.2025 (188983), встановлено, в діях адміністратора територіального сервісного центру №0741 (на правах відділу, с. Струмівка, Волинська область) РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях, Романюка Богдана, вбачається порушення пунктів 7 та 22 Інструкції 515.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 статті 127-4 КУпАП порушення посадовими особами територіальних сервісних центрів Міністерства внутрішніх справ України встановленого порядку приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами або видачі посвідчення водія - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із змісту відзиву достовірно вбачається, що підставою для розгляду матеріалів уповноваженими особами Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у відношенні ОСОБА_1 став лист надісланий ГСЦ МВС з матеріалами від 04.07.2025 №31/22695-16835-2025 стосовно державного службовця, адміністратора територіального сервісного центру №0741 ОСОБА_1 , в діях якого вбачається можливе вчинення дисциплінарного проступку в частині дотримання встановленого порядку приймання практичного іспиту на право керування транспортними засобами.

Саме на підставі висновку від 30.06.2025 за результатами розгляду фактів, зазначених у доповідній записці начальника управління організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами Головного сервісного центру МВС Павла Єфіменка №5054/12/4-2025 від 16.06.2025, 14 липня 2025 року оперуповноваженим Волинського управління ДВБ Національної поліції України Білоусом В.П. винесено постанову серії ББА №110525.

Частина 2 ст. 127-4 КУпАП передбачає відповідальність за порушення посадовими особами територіальних сервісних центрів Міністерства внутрішніх справ України встановленого порядку приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами або видачі посвідчення водія.

Таким чином норма ч. 2 ст.127-4 КУпАП є бланкетною.

Зі змісту ч. 2 ст. 127-4 КУпАП вбачається, що її диспозиція містить банкетні норми, які не встановлюють певного порядку приймання іспитів, а передбачають існування інших норм.

Згідно п.1 Розділу І Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої Наказом МВС від 07.12.2009 року № 515 (в редакції Наказу Міністерства внутрішніх справ №443 від 01.06.2023), ця Інструкція встановлює порядок приймання іспитів для отримання особами права керування транспортними засобами, оформлення, видачі, обміну, повернення, зберігання, анулювання та знищення національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (посвідчення водія) територіальними сервісними центрами МВС (ТСЦ МВС).

Відповідно до п.22 Розділу ІІІ Інструкції:

«Тривалість практичного іспиту на майданчику для навчання з початкового керування повинна бути достатня для визначення вміння особи керувати транспортним засобом відповідної категорії безпечно для інших учасників дорожнього руху, але не менше 10 хвилин.

Тривалість практичного іспиту на вулично-дорожній мережі повинна складати не менше 20 хвилин.

Загальна тривалість практичного іспиту на майданчику для навчання з початкового керування та в умовах дорожнього руху не повинна перевищувати 60 хвилин.»

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що всупереч положенням ст. 283 КУпАП, у ній не міститься інформація, яке саме порушення порядку приймання іспиту допустив ОСОБА_1 , враховуючи, що пункт 22 Розділу ІII «Порядок приймання практичного іспиту для отримання права керування транспортними засобами» Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, складається із трьох різних за змістом частин, і зазначені частини визначають як мінімальний та і максимальний час тривалості практичного іспиту в різних умовах (майданчику для навчання з початкового керування, вулично-дорожній мережі, майданчику для навчання з початкового керування та в умовах дорожнього руху), який (час) є різний.

Однак, в оскаржуваній постанові не зазначено в яких умовах складався іспит, а також до матеріалів справи не додано будь-яких доказів цього.

Твердження представника відповідача, що «це і так зрозуміло» судом не може бути взято до уваги, оскільки формулювання складу правопорушення має бути чітко виписано в змісті постанови, а в матеріалах адміністративної справи мають бути долучені докази, які підтверджують обставини виписані в постанові.

Також, не долучено належного доказу про транспортний засіб, на якому приймався практичний іспит.

Крім цього, у постанова серії ББА №110525 не містить належної, допустимої і достовірної інформації про джерела доказів; не вказано орган, який проводив перевірку; не встановлено, джерело походження відеоматеріалів, які покладені в основу обвинувачення.

Відповідач у відзиві фактично ототожнює сам факт скороченої тривалості іспиту з наявністю складу правопорушення, не аналізуючи елементів вини та суспільної шкідливості.

Так, відповідач посилається на висновки посадових осіб ТСЦ МВС як доказ винуватості позивача. З відзиву випливає, що постанову винесено на підставі внутрішнього акту перевірки, який констатував тривалість іспиту менше 20 хвилин.

Сам висновок службової перевірки не може вважатися достатнім доказом, оскільки такий висновок сам по собі не містить доказів, а лише відображає суб`єктивну думку перевіряючого.

Інші документи (доповідні, листи тощо), надані відповідачем, також не підтверджують факт правопорушення по суті.

Крім цього, позивачу не роз`яснено належним чином його права, а постанову винесено поспішно на місці без належного з`ясування всіх обставин, що суперечить вимогам ст. 276, 280 КУпАП, щодо всебічного розгляду матеріалів.

Таким чином, доказова база, на яку посилається відповідач, є неналежною та недостатньою для доведення вини позивача.

Крім того, представником відповідача було надано додаткові пояснення з підкріпленням до нього диску з відеозаписом, який було отримано за запитом у Сервісному центрі 01.08.2025.

Даний факт, підтверджується відповіддю Сервісного центру на адвокатський запит, що вищезазначений відеозапис випробовувався відповідачем лише один раз, який був наданий 01.08.2025.

Це підтверджує той факт, що працівник поліції під час розгляду адміністративної справи відносно позивача, 14.07.2025 не досліджував даний доказ, а тому він є не допустимим та не може брататися судом до уваги.

На переконання суду, доводи викладені у відзиві та додаткових поясненнях є безпідставними та доводять той факт, що 14.07.2025, на момент розгляду працівником поліції справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, у відповідача не було доказів про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 ..

Крім того, ОСОБА_1 не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Наведене у свою чергу унеможливлює встановлення об`єктивної сторони та як наслідок складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127-4 КУпАП.

В контексті наведеного, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого притягнуто до адміністративної відповідальності у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою "внутрішнього переконання" чи системою "поза межами розумного сумніву", який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином, буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності, які є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У межах розгляду справи про адміністративне правопорушення суд не має права в порушення принципу змагальності та диспозитивності, принципу рівності сторін, перебирати на себе функції обвинувачення та виправити недоліки оскаржуваної постанови.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що невідповідність спірної постанови як акта індивідуальної дії вимогам закону, у даному випадку вимогам ст. 283 КУпАП, а також неможливість виправлення вищевказаного недоліку свідчить про її протиправність.

Під час розгляду справи суд враховує, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08.07.2020 року (справа № 463/1352/16-а), та правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08.07.2020 року (справа № 463/1352/16-а).

За змістом статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що відповідачем на засадах змагальності сторін та вимогах частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суду не доведено правомірність, законність та підставність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 127-4 КУпАП, тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та скасувати постанову оперуповноваженого Волинського управління ДВБ Національної поліції України Білоуса В.П. серії ББА №110525 від 14.07.2025, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127-4 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 17000 гривень, а провадження у справі - закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 гривень. При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача - Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 605,60 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ч. 2 ст. 127-4 КУпАП, ст.ст. 139, 241, 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити .

Постанову оперуповноваженого Волинського управління ДВБ Національної поліції України Білоуса Василя Павловича серії ББА №110525 від 14.07.2025, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127-4 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 17000 гривень - скасувати, та провадження у справі - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) 60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 серпня 2025 року.

Суддя Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич