Справа № 300/4425/25
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2025-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" серпня 2025 р. справа № 300/4425/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Деркач Наталія Анатоліївна, до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Деркач Наталія Анатоліївна, звернувся в суд із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що військовою частиною НОМЕР_1 протиправно відмовлено ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн., передбаченої абзацом 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану». Як наслідок, слід зобов`язати відповідача видати наказ про виплату ОСОБА_1 вказаної одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що у віці до 25 років позивач 01.03.2022 прийнятий на військову службу під час воєнного стану. На момент прийняття на військову службу ОСОБА_1 було присвоєно військове звання «солдат», а 10.11.2024 «молодший лейтенант». Представник позивача вказала, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить більше, ніж півроку. Крім цього, 10.07.2024 ОСОБА_1 отримав травму пов`язану із захистом Батьківщини. Проте, за результатом розгляду рапорту позивача відповідачем відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової винагороди, передбаченої абзацом 2 пункту 4 Постанови КМУ №153, оскільки військовослужбовцям, офіцерського складу одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах не виплачується. Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови КМУ №153 особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000 грн. Як наслідок, позивач має право на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої абзацом 2 пункту 4 Постанови КМУ №153, тому відмова відповідача у виплаті такої грошової винагороди є протиправною.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що абзац 2 пункту 4 Постанови КМУ №153 визначає ряд критеріїв, яким повинен відповідати військовослужбовець для того, щоб отримати одноразову допомогу у розмірі 1000000 грн., а саме: бути особою рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення; до 13.02.2025, у віці до 25 років бути прийнятим або призваним на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX; проходити військову службу; брати безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців, станом на 13.02.2025. Проте, як вбачається із відмітки у тимчасовому посвідченні офіцера ОСОБА_1 , на момент виникнення у окремих категорій громадян права на отримання вказаної винагороди, тобто станом на 13.02.2025, позивач був особою офіцерського складу, що виключає можливість отримання ним такої виплати. Просив суд у задоволенні позову відмовити.
У відповіді на відзив представник позивача вказала, що оскільки позивач призваний на військову службу під час дії воєнного стану у віці до 25 років у званні рядового, сержантського складу, тому він має право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн. Вважала, доводи відповідача безпідставними, оскільки правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства. Просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, встановив наступне.
Як вбачається з військового квитка серії НОМЕР_2 від 15.09.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.03.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . При цьому, позивачу з 01.03.2022 присвоєно військове звання «солдат» (а.с.13-15).
Згідно з тимчасовим посвідченням офіцера від 10.11.2024 №1 позивачу з 10.11.2024 присвоєно військове звання «молодший лейтенант» (а.с.8 на звороті - 9).
У довідці військової частини НОМЕР_3 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 01.08.2024 за №500 зазначено, що сержант ОСОБА_1 під час безпосередньої участі у бойових діях, під час виконання обов?язків військової служби, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_3 у населеному пункті АДРЕСА_1 , внаслідок обстрілу зі сторони противника 10.07.2024 отримав ВТ (10.07.24), 3ЧМТ, СГМ, акубаротравма без пошкодження барабанних перетинок (а.с.7 на звороті).
Як вбачається з довідки військової частини НОМЕР_3 від 08.03.2025 за №147, молодший лейтенант ОСОБА_1 у періоди з 29.04.2022 по 07.10.2022, з 22.10.2022 по 28.10.2022, з 07.11.2022 по 14.02.2023, з 27.02.2023 по 08.04.2023, з 21.04.2023 по 27.07.2023, з 09.08.2023 по 13.11.2023, з 26.11.2023 по 24.01.2024, з 29.01.2024 по 22.04.2024, з 12.05.2024 по 02.08.2024, з 10.08.2024 по 05.09.2024, з 24.09.2024 по 26.11.2024, з 06.12.2024 по 08.03.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Дніпропетровській та Запорізькій областях (а.с.8).
Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2025 №21 позивач , який прибув з військової частини НОМЕР_3 , з 09.03.2025 справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.26).
На рапорт позивача від 29.05.2025 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн., передбаченої Постановою КМУ №153 військова частина НОМЕР_1 листом від 04.06.2025 №2654/22/1571 повідомила, що вказаний рапорт задоволенню не підлягає, оскільки відсутні правові підстави виплати військовослужбовцю офіцерського складу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах згідно з положеннями Постанови КМУ №153 та окремого доручення міністра оборони України від 20.02.2025 №999/уд щодо реалізації вказаної постанови (а.с.9 на звороті).
Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди передбаченої Постановою КМУ №153, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
З фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини врегульовано, зокрема Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (надалі Закон №2232-XII) та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (надалі Закон №2011-XII) (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч.1 ст.9 Закону №2011-XII).
Згідно з ч.2 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінет Міністрів України 11 лютого 2025 року прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу.
Пунктом 3 Постанови КМУ №153 встановлено, що: 1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби; 2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони; 3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Станом на час звернення позивача із рапортом до відповідача пункт 4 Постанови КМУ №153 передбачав, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000 грн.;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці 2 цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці 2 цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах 2 та 3 цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Надалі, постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2025 року № 942 (набрала чинності 07.08.2025) внесено зміни до Постанови КМУ №153, зокрема у пункті 4: в абзаці другому слово «особам» замінено словами «громадянам України з числа осіб»;
в абзаці п`ятому слова «два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності,» замінити словами «притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до»;
доповнено пункт абзацами такого змісту:
«виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання».
Таким чином, з 07.08.2025 Кабінетом Міністрів України врегульовано питання права на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн., передбаченої Постановою КМУ №153, громадянами України-військовослужбовцями, зазначеними в абзаці 2 пункту 4 Постанови КМУ №153, які відповідають вимогам щодо виплати такої винагороди, та проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант».
У даній справі спірним питанням є виплата ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 153, ураховуючи те, що позивач на момент звернення до відповідача із рапортом та на момент набрання чинності Постановою КМУ №153 є військовослужбовцем офіцерського складу.
Відмова у реалізації позивачем цього права обґрунтована відповідачем відсутністю правових підстав для виплати військовослужбовцю офіцерського складу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах згідно з положеннями Постанови КМУ №153.
Суд звертає увагу, що у п.4 Постанови КМУ № 153 визначено сукупність критеріїв, яким повинен відповідати військовослужбовець для отримання передбаченої грошової винагороди. До таких критеріїв включено:
особа рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил,
до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років була прийнята або призвана на військову службу під час воєнного стану;
проходить військову службу та брала безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора;
строк, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (13.02.2025).
Суд зазначає, що ОСОБА_1 до набрання чинності Постановою КМУ № 153 у віці до 25 років був прийнятий на військову службу під час воєнного стану, на посаді рядового складу проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 та брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, сукупний строк яких становить більше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою КМУ № 153.
Зазначені обставини відповідачем не заперечуються, а отже в силу статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню.
Таким чином, позивач брав безпосередню участь у бойових діях у районах ведення бойових (воєнних) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців, будучи при цьому особою рядового складу Збройних Сил України.
Суд приймає до уваги те, що на момент подання рапорту позивачем були відсутні правові підстави для виплати військовослужбовцю офіцерського складу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах згідно з положеннями Постанови КМУ №153. Водночас, з 07.08.2025 нормами Постанови КМУ №153 передбачено право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн., військовослужбовцями, зазначеними в абзаці 2 пункту 4 Постанови КМУ №153, які відповідають вимогам щодо виплати такої винагороди, та проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант».
Відповідач у своїй діяльності повинен керуватися, зокрема обов`язковими до виконання постановами Кабінету Міністрів України, який за своїм конституційним статусом є вищим органом у системі органів виконавчої влади, при цьому відповідач не наділений правом діяти на власний розсуд всупереч вимог підзаконних нормативно правових актів, відступати від положень останніх, якщо такі є чинними, їх дія не зупинена в порядку, передбаченому Конституцією і законами України, або вони не визнані неконституційними, протиправними, нечинними чи не скасовані у судовому порядку.
Тому суд вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно п.4 Постанови КМУ №153 (в редакції від 07.08.2025).
Позаяк, інше тлумачення, на переконання суду, не відповідатиме меті прийняття Постанови КМУ №153 підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану та матиме ознаки дискримінації по відношенню до позивача.
Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії»).
За приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
У той же час, суд не може підмінити встановлену законодавством процедуру розгляду військовою частиною НОМЕР_1 рапорту позивача про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн., передбаченої Постановою КМУ №153.
В контексті викладеного, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання відповідача повторно розгляну рапорт позивача від 29.05.2025 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн., передбаченої абзацом 2 пункту 4 Постанови КМУ №153 (в редакції від 07.08.2025).
Суд також зазначає, що інші зазначені позивачем у позовній заяві аргументи, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Решта аргументів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Підсумовуючи наведене вище суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Деркач Наталія Анатоліївна, до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії підлягає до часткового задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) від 29.05.2025 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн., передбаченої абзацом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» (в редакції від 07.08.2025), та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
У задоволенні решти позову, відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.