Справа № 300/7568/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/7568/24 пров. № А/857/34293/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Онишкевича Т.В., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року (головуючий суддя: Гомельчук С.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, та зобов`язання вчинити певні дії-

встановив:

ОСОБА_1 , 03.10.2024, звернувся з позовом до суду, в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.10.2023 № 30 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 01.01.1992 по 10.02.1993; періоди роботи з 01.10.2000 по 10.03.2001, з 01.01.2006 по 01.08.2008 та з 07.08.2008 по 30.07.2013 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, починаючи з 28.09.2023.

В обґрунтування позову, позивач зазначає, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 28.09.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, за наслідками розгляду заяви, поданої позивачем, прийнято рішення від 06.10.2023 № 30, яким йому відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного стажу. До страхового стажу не зараховані періоди роботи з 01.01.1992 по 10.02.1993, оскільки з 19.06.2023 Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та періоди роботи з 01.10.2000 по 10.03.2001 у зв`язку із відсутністю відомостей про роботу у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки, до набрання чинності постановою КМУ № 1328 від 29.11.2022, Україна, як держава-учасниця Угоди, виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Окрім того, зазначені в спірному рішенні обставини не стосуються періодів роботи позивача, адже позивач працював в період дії вказаної Угоди. Крім того, зазначає, що несплата роботодавцем страхових внесків, які роботодавець попередньо відрахував із заробітної плати працівника, не може бути підставою для позбавлення його права на отримання соціальних гарантій.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.10.2023 № 30.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 01.01.1992 по 10.02.1993, періоди роботи з 01.10.2000 по 10.03.2001, з 01.01.2006 по 01.08.2008 та з 07.08.2008 по 30.07.2013 та здійснити перерахунок пенсії з 28.09.2023.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що в період з 01.10.2000 по 10.03.2001 та з 01.01.2006 по 01.08.2008, та з 07.08.2008 по 30.07.2013 відсутні відомості про стаж за спірні періоди роботи, тому підстав для їх зарахування немає. Також вважає, що немає підстав для зарахування періоду проходження військової служби в РФ з 01.01.1992 по 10.02.1993, оскільки з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення. На думку апелянта, припинення дії міжнародного договору означає, що він втратив свою обов`язкову силу для його учасників і припинив породжувати права і обов`язки у відносинах між ними. Тому, на осіб, які працювали в РФ після 01.01.1992, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні пенсії стажу та заробітку.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 28.09.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності пенсійним органом, який розглядав заяву позивача, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області № 60 від 06.10.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.10.2000 по 10.03.2001, оскільки відсутні відомості про роботу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також не зараховано період проходження військової служби в РФ з 01.01.1992 по 10.02.2023, оскільки з 19.06.2023 припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.10.2023 № 30, яким відмовлено позивачеві в призначенні пенсії за віком та не зараховано до страхового стажу періоди роботи відображені у трудовій книжці, є протиправними, а з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як орган, який за принципом екстериторіальності уповноважений на вирішення питання щодо призначення пенсії позивача, зарахувати до страхового стажу період проходження військової служби з 01.01.1992 по 10.02.1993; періоди роботи з 01.10.2000 по 10.03.2001, з 01.01.2006 по 01.08.2008 та з 07.08.2008 по 30.07.2013 та здійснити перерахунок пенсії з 28.09.2023.

При цьому, суд зазначає, що позовна вимога призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 з 22.06.2023 призначено пенсію за віком, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, не зараховано оспорювані періоди.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV встановлено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із частинами 1, 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку-на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV, передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 26 Закону №1058-ІV визначено умови призначення пенсії за віком.

Так, відповідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У законодавстві, що діяло до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Частиною першою статті 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз наведених норм доводить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Таким чином, надання уточнюючих довідок повинно здійснюватися лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до архівної довідки від 09.11.2020 № 20/2/8595 та витягу з особової справи, який виданий ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 у період з 15.01.1990 по 10.09.1993 проходив військову службу, в т.ч. на території РФ.

Відтак, судом з`ясовано, що, зокрема, спірний період проходження військової служби підтверджено достатніми письмовими доказами, що не заперечується відповідачем, однак підставою для відмови у зарахуванні періоду з 01.01.1992 по 10.02.1993 стало припинення участі РФ з 01.01.2023 в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, з цього приводу суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.

Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (стаття 3 вказаної Угоди).

Згідно з статтею 6 зазначеної Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якого з держав-учасниць, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Нарахування пенсій відбувається з заробітку (доходу) за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.

Таким чином, Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відмова у зарахуванні спірних періодів проходження військової служби позивача до страхового стажу позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області мотивована тим, що з 01.01.2023 Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі покликання безпідставними, оскільки припинення участі в цій Угоді, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, так як такий стаж набутий до ухвалення такого рішення.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що частина 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що період проходження військової служби з 01.01.1992 по 10.02.1993, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо зарахування періодів роботи з 01.10.2000 по 10.03.2001, з 01.01.2006 по 01.08.2008 та з 07.08.2008 по 30.07.2013 до страхового стажу, суд апеляційної інстанції зазначає про таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у трудовій книжці ОСОБА_1 вчинено такі записи:

- запис № 11 від 01.10.2000 про зарахування на посаду водія за трудовим договором у Моршинський центр «Здоров`я» та запис № 12 від 10.03.2001 про звільнення з роботи;

- запис від 01.01.2006 про зарахування водієм по трудовому контракту та від 01.08.2008 про звільнення за власним бажанням;

- запис від 07.08.2008 про зарахування водієм автобуса за трудовим контрактом та запис від 30.07.2013 про звільнення за власним бажанням.

Дані записи містять підстави їх внесення, скріплені печаткою підприємства та підписами посадової особи.

Суд вважає за потрібне зазначити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період її роботи у підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з його трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, так як працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Витребування та перевірка додаткових документів і довідок є обов`язком пенсійного органу, тобто перекладання тягаря доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неналежне виконання пенсійним органом свого обов`язку щодо перевірки відомостей, зазначених у поданих документах не може бути підставою для обмеження конституційного права особи на отримання належної їй пенсії.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані спірні періоди роботи з 01.10.2000 по 10.03.2001, з 01.01.2006 по 01.08.2008 та з 07.08.2008 по 30.07.2013 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач розрахував страховий стаж позивача не у повному розмірі та не взяв до уваги усі складові його страхового стажу, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.10.2023 № 30 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 01.01.1992 по 10.02.1993, періоди роботи з 01.10.2000 по 10.03.2001 та з 01.01.2006 по 01.08.2008, та з 07.08.2008 по 30.07.2013 та здійснити перерахунок пенсії з 28.09.2023.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 300/7568/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді Т. В. Онишкевич
В. В. Ніколін