Справа № 160/2281/25
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2025 рокуСправа №160/2281/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, відповідача-3 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, відповідача-3 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 період навчання з 01.09.1991 по 05.07.1993 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 періоди роботи в повному обсязі з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 19.01.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 в фактичному подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення» період роботи з 01.01.2004 по 19.01.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 з дати набуття права, а саме: з 02.07.2024, на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.
Ухвалою суду від 04 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: доказів сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
На виконання ухвали суду від 04.02.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача 10.02.2025 року надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, належним чином завірену копію матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано представниками відповідачів -1, 2 та 3 19.02.2025 року, про що в матеріалах справи містяться довідки про доставку електронних листів.
07 березня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій наведені аргументи щодо обґрунтованості позовних вимог, аналогічні, що зазначені у позовній заяві, а також позивач заперечує проти відзиву на позовну заяву та просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.09.2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року.
У зв`язку з впровадженням екстериторіальності її заяву було направлено для опрацювання до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та розглянуто ним.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №86 від 10.09.2024 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Рішення мотивоване тим, що вік заявниці 50 років 02 місяці. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV пенсія за віком на пільгових умовах призначається, зокрема, жінкам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими 1 важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992. Страховий стаж особи становить 35 років 07 місяців 24 дні. Пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 10 років 05 місяців 22 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано періоди: навчання, згідно з довідкою від 12.01.2024 № 01-04/02, оскільки відсутня дата зарахування на навчання. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи, згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.08.2024 № 118: з 05.08.1993 по 05.04.1999, оскільки в Переліку робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення до наказу про результати атестації робочих місць за умовами праці від 28.10.1994 № 251 відділення № 9 не передбачене; з 06.04.2004 по 20.06.2004, оскільки наявна перерва між атестаціями робочих місць за умовами праці від 06.04.1999 № 98 та від 21.06.2004 № 169; з 16.09.2004 по 19.01.2024, згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 16.08.2024 № 05-16/182, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку № 5 до п. 20 Порядку № 637, а саме, відсутні підписи керівника організації, головного бухгалтера та начальника відділу кадрів. Не підтверджено документально право В.о. начальнику Філії, інспектору з кадрів та бухгалтеру на підпис довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком. Отже у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з недосягненням пенсійного віку.

12 грудня 2024 року позивач повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року.

У зв`язку з впровадженням екстериторіальності її заяву було направлено для опрацювання до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області та розглянуто ним.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №86 від 18.12.2024 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Рішення мотивоване тим, що відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"№ 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 страховий стаж складає 29 років 8 місяців 24 дні, пільговий стаж 15 років 2 місяці 9 днів. До страхового стажу та пільгового стажу згідно наданих документів не враховано періоди роботи згідно довідки № 133 від 28.10.2024, оскільки згідно акту зустрічної перевірки № 0400-011003-1/22451 від 28.10.2024 (мовою оригіналу» зазначено «прийняти ОСОБА_1 », звільнити « ОСОБА_1 », що не відповідає паспорту « ОСОБА_1 ». Страховий стаж з 01.01.1998 зараховано за даними реєстру застрахованих осіб. Період навчання згідно довідки № 01-04/02 від 12.01.2024, оскільки видано диплом на прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає паспорту « ОСОБА_3 ». Отже, прийняте рішення: відмовити в призначенні пенсій за віком на пільгових умовах згідно статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (за Списком №2) в зв`язку із відсутністю встановленого віку (ч.2 п. 2 ст. 114) - 55 років.

Не погоджуючись з відмовою відповідачів у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та не зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи в тому числі у подвійному розмірі як медичному працівнику, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

При цьому, ст.13 Закону №1788-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, у статті 13 Закону №1788-ХІІ до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті «б» для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» статтю 13 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції, пунктом «б» якої, зокрема, передбачено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, у Законі №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, збережено пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті «б» - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Таким чином, статтею 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах, а раніше передбачений п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віковий ценз для жінок з 50 років збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правил поетапного збільшення показника вікового цензу.

Закон України від 02.03.2015р. №213-VIII набув чинності з 01.04.2015р.

При цьому з 01.01.2004р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі за текстом - Закон №1058-IV), який відповідно до його Преамбули розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Пунктом 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до абз.1 п.2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Абзацом 2 пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 регламентувались п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII (до 11.10.2017р.), яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнений, зокрема, ст.114, згідно з ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом України від 03.10.2017р. №2148-VIII у новій редакції також викладений п.2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з абз.1 п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV (в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017р.

Відтак, з 01.10.2017р. правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII.

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивачки правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме- положенням пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII (в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року).

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV- з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та № 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та № 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивачки є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

Відповідачами 2 та 3 у даному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь пенсіонера.

Як встановлено судом, позивач на момент звернення до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії 02.09.2024 року та із заявою від 12.12.2024 року досягла віку з якого призначається пенсія (50 років) та мала загальний страховий стаж роботи 29 років 08 місяців 24 дні, у тому числі на роботах за Списком № 2 - 15 років 02 місяці 09 днів (згідно рішення ГУ ПФУ у Волинській області), 35 років 07 місяців 24 дні загального стажу та 10 років 05 місяців 22 днів спеціального стажу за Списком 2 (згідно з рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області).

При цьому судом встановлено, та не заперечується учасниками справи, що підставою для відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 за поданими нею заявами, слугували висновки органу ПФУ щодо недосягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV (55 років).

Отже, спірним у питанні наявності у позивачки права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах є - досягнення нею необхідного віку, який би давав їй право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та пільгового стажу роботи за Списком №2.

Зважаючи на те, що позивачка на час звернення до пенсійного органу з заявами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 досягла 50 років, мала необхідний пільговий стаж роботи більше 10 років, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10.09.2024 року №86 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 18.12.2024 року №86, є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині, підлягають задоволенню.

Щодо не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області до загального страхового стажу період навчання позивачки з 01.09.1991 по 05.07.1993 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту д абзацу 3 статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Водночас, періоди навчання підтверджуються і дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Окрім того, для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального курсу або окремих його етапів (пункт 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637).

Навчальний курс - завершений період навчання студента протягом навчального року. Тривалість перебування студента на навчальному курсі включає час навчальних семестрів, підсумкового контролю та канікул. Початок і закінчення навчання студента на конкретному курсі оформляються відповідними (перевідними) наказами. Початок навчального року встановлюється та затверджується постановами Кабінету Міністрів України. Так, початком навчального року є 01 вересня відповідного року, а відтак недолік довідки № 01-04/02 від 12.01.2024, про який зазначено в оскаржуваному рішенні пенсійного органу, а саме «оскільки відсутня дата зарахування на навчання», а також «оскільки видано диплом на прізвище ОСОБА_2 , що не відповідає паспорту ОСОБА_3 » не є підставою для незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання.

Статтею 18 Закону України «Про професійну-технічну освіту» визначено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Позивачем на підтвердження періоду навчання з 01.09.1991 року по 05.07.1993 року в Дніпропетровському медичному училищі №2 надано Диплом серії НОМЕР_2 від 05.07.1993р., копія якого міститься в матеріалах справи.

Також в матеріалах справи міститься архівна довідка від 12.01.2024 року №01-04/02, видана Комунальним закладом «Дніпровський базовий фаховий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради», згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 наказом від 08.08.1991 року №88 зарахована до Дніпропетровського медичного училища №2 на ІІ курс медсестринського відділення з денною формою навчання. Наказом від 05.07.1993 року № 45 § 2 присвоєно кваліфікацію «Медична сестра» та видано диплом НОМЕР_2 на прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 рос. мова) згідно вищевказаного наказу.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені недоліки оформлення уточнюючих довідок та диплому позивача не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні цього періоду навчання до її загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що диплом та уточнююча довідка заповнені відповідальною посадовою особою із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Також відповідачами не надано доказів того, що позивач не навчалася або її період навчання не відповідає дійсності, а тому суд вважає за можливе вважати надані диплом серії НОМЕР_2 від 05.07.1993 року та довідку № 01-04/02 від 12.01.2024, як належну інформацію, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.

Згідно з записом №1 в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 остання почала працювати за набутою спеціальністю 05.08.1993р., тобто менше ніж через три місяця після закінчення навчання, отже, нею дотримано вимоги ст.38 Закону України «Про професійну-технічну освіту», тому період навчання ОСОБА_1 в Дніпропетровському медичному училищі №2 з 01.09.1991 року по 05.07.1993 року підлягає зарахуванню до страхового та пільгового стажу позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем 2 ГУ ПФУ у Волинській області протиправно не зараховано до загального страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період її навчання в Дніпропетровському медичному училищі №2 з 01.09.1991 року по 05.07.1993 року та відповідно про зобов`язання здійснити зарахування цього періоду до загального страхового стажу та пільгового стажу за Списком 2 позивача, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо не зарахування до пільгового стажу роботи за Списком №2 періодів роботи позивача з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 19.01.2024, з підстав відсутності у пільгових довідках підпису керівника організації, головного бухгалтера та начальника відділу кадрів та з підстав відсутності в Переліку робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення до наказу про результати атестації робочих місць за умовами праці від 28.10.1994 № 251 відділення № 9, суд вважає помилковою таку позицію відповідачів з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Наведене кореспондується положенням ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» , встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_3 , позивач у спірні періоди з 01.09.1991 р. по 05.07.1993 р., з 05.08.1993 р. по 14.09.2004 р., з 01.01.2004 р. по 19.01.2024 р. працювала (записи №№ 1-11) (далі мовою оригіналу рос.):

- 05.08.1993 прийнята на посаду палатної медсестри в Комунальний заклад «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня» (наказ №200 від 26.01.1993) (запис №1);

- 14.09.2004 звільнена за власним бажанням ч.1 ст. 38 КЗпП України (наказ №1120 від 02.09.2004) (запис №2);

- 16.09.2004 прийнята на посаду медсестри палатної в Українську психіатричну лікарню з суворим наглядом (наказ №38-ос від 24.09.2004) (запис № 3);

- 20.12.2005 найменування професії медична сестра змінено на сестра медична (наказ №64 від 20.12.2005) (запис № 4);

- Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом перейменована у Державний заклад «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» (наказ №202 від 17.10.2012) (запис №5);

- 01.11.2012 найменування посади сестра медична палатна змінено на сестра медична стаціонару (наказ №196-1 від 05.10.2012) (запис № 6);

- 01.02.2019 Державний заклад «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» реорганізовано шляхом приєднання до Державної установи «Центр психічного здоров`я моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» в Дніпровську філію «Спеціальний заклад надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» (наказ №1673 від 14.09.2018) (запис №7);

- 01.03.2020 призначена на посаду сестри медичної старшої відділення №3 (наказ №30-ос від 27.02.2020) (запис №8);

- 01.01.2022 Дніпровська філія «Спеціальний заклад надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» реорганізовано шляхом приєднання до Державної установи «Інститут психіатрії, судово психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України». (наказ №1584 від 29.07.2021) (запис №9);

- 12.09.2023 Дніпровська філія «Спеціальний заклад надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії, судово психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» перейменована в Дніпровську філію «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» (наказ №1601 від 08.09.2023) (запис №10);

- 19.01.2024 звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (наказ №9 к/тр-дф від 08.01.2024) (запис №11).

Крім того в матеріалах справи наявна довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутніх записів у ній №133 від 28.10.2024 року, видана Комунальним підприємством «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, відповідно до якої позивач працювала повний робочий день в Лікувально-виробничому об`єднанні «Міжобласний клінічний психоневрологічний центр»:

в період з 05.08.1993р. (наказ № 200 від 26.07.1993р.) по 14.09.2004р. (наказ № 112-0 від 02.09.2004р.) медсестра палатна по безпосередньому обслуговуванню психічно хворих відділення № 9.

Робота медсестри палатної зараховується до пільгового стажу: в період з 05.08.1993р. по 10.03.1994р. згідно списку № 2 розділу ХХIV підрозділу «в»- 2260000в «Заклади охорони здоров`я та соціального забезпечення» постанови Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991р.;

- в період з 11.03.1994р. по 15.01.2003р. згідно списку № 2 підрозділу «в» - 2260000в розділу XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994p.;

- в період з 16.01.2003р. по 14.09.2004р. згідно списку № 2 підрозділу- 24в-в розділу XX1V «Охорона здоров`я та соціальна допомога» постанови Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003р.

Пільговий стаж складає 11р. 01м. 09дн.

За період роботи перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років з 17.05.1994р. по 31.03.1996р. (наказ № 115-0 від 26.05.1994р.), відкликана з відпустки по догляду за дитиною 01.04.1996p. (наказ № 58-0 від 18.03.1996р.).

Відпустки без збереження заробітної плати:

з 13.12.1993р. по 10.01.1994р. (наказ № 332 від 15.12.1993р.),

з 27.06.1996р. по 30.06.1996р. (наказ № 138-0 від 27.06.1996р.),

з 20.07.1996р. по 23.07.1996р. (наказ № 155-0 від 19.07.1996р.),

з 19.09.1996р. по 20.09.1996р. (наказ № 217-0 від 27.09.1996p.),

з 13.06.2000р. по 15.06.2000р. (наказ № 54-0 від 01.06.2000р.).

Підстава для видачі довідки: накази, штатний розклад, особова картка форми П-2, особові рахунки.

Також у пільговій довідці зазначено, що атестація робочих місць затверджена наказами № 251 від 28.10.1994р. (первинна), № 98 від 06.04.1999р., № 169 від 21.06.2004р. та узгоджено з головним державним експертом з умов праці управління трудових відносин, зайнятості населення та умов праці Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської облдержадміністрації ОСОБА_4 .

Стаж роботи подвоюється на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічні відомості про пільговий стаж роботи позивача за Списком №2, також підтверджуються довідкою №118 від 23.08.2024 року, що видана Комунальним підприємством «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради.

Згідно з уточнюючою довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №43/06/1251 від 20.11.2024 року, виданою Державною установою «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», в якій зазначено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України»:

- з 16.09.2004 працювала на посаді сестри медичної стаціонару відділення №3 (наказ №38 від 24.09.2004), з 01.03.2020 працювала на посаді старшої медичної відділення №3 (наказ №30-ос від 27.02.2020), що передбачено списком №2, код КП 3231;

- з 16.09.2004 по 02.08.2016 та з 03.08.2016 по 28.02.2020 виконувала надання медичної допомоги психічно хворим. Розділ XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога», позиція 24в 2а молодші спеціалісти з медичною освітою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 р. Розділ XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога», молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2016р.

Також у вказаній довідці зазначено, що пільговий стаж складає - 15 років 05 місяців 13 днів, а також містяться додаткові відомості, згідно яких зазначено про проведення атестацій робочих місць, зокрема: наказ по лікарні №46 від 02.06.2004 р., наказ по лікарні №107 від 14.07.2009 р. наказ по лікарні №106 від 19.06.2014р., наказ по лікарні №57 від 19.01.2017р., наказ по лікарні №106 від 28.05.2019р «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за сп №1 та №2, надання пільг та компенсацій».

Відповідно до довідки №05-16/181 від 16.08.2024 року, яка видана Дніпровською філією «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» та довідки №43/06/1250 від 20.11.2024 року, яка видана Державною установою «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», зазначено, що позивач була прийнята в Українську психіатричну лікарню з інтенсивним наглядом на посаду медсестри палатної відділення № 3 з 16.09.2004р. (наказ № 38 від 24.09.2004р.) по 19.01.2024р. (наказ № 9 к/тр-дф від 08.01.2024р.).

Професія «Медсестра палатна» підтверджена результатами атестації робочих місць: наказ № 251 від 28.10.1994р., наказ № 98 від 06.04.1999р., наказ № 169 від 21.06.2004р., наказ № 46 від 02.06.2004р., наказ № 107 від 14.07.2009р. наказ № 106 від 19.06.2014р., наказ №57 від 19.01.2017p., наказ № 106 від 28.05.2019р., наказ № 14 від 03.02.2022р.

Спірним є питання зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи позивача з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 19.01.2024.

В якості підстави для відмови у зарахуванні до стажу роботи, що враховується у призначення пенсії на пільгових умовах, означених періодів трудової діяльності позивача відповідачем-3 у рішенні від 10.09.2024 №86 та відповідачем-2 у рішенні від 18.12.2024 №86, а також у відзиві зазначено, що періоди роботи, згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.08.2024 № 118: з 05.08.1993 по 05.04.1999, оскільки в Переліку робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення до наказу про результати атестації робочих місць за умовами праці від 28.10.1994 № 251 відділення № 9 не передбачене; з 06.04.2004 по 20.06.2004, оскільки наявна перерва між атестаціями робочих місць за умовами праці від 06.04.1999 № 98 та від 21.06.2004 № 169; з 16.09.2004 по 19.01.2024, згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 16.08.2024 № 05-16/182, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку № 5 до п. 20 Порядку № 637, а саме, відсутні підписи керівника організації, головного бухгалтера та начальника відділу кадрів.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідачів, з огляду на наступне.

Відповідно до Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731 (далі Порядок № 383) визначає, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Як встановлено з трудової книжки позивачка у спірні періоди працювала на посадах «сестра медична палатна», «палатна медсестра» та «сестра медична».

Суд зазначає, що професії за якими позивачка працювала у спірні періоди віднесені до Списків № 2 виробництв, цехів, професій і посад, на роботах з шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991р. (розділ ХХIV підрозділу «в»- 2260000в «Заклади охорони здоров`я та соціального забезпечення») Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року (підрозділ «в» - 2260000в розділу XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога»), Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року (Розділ XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога», позиція 24в 2а молодші спеціалісти з медичною освітою), Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 24 червня 2016 року (Розділ XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога», молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині), отже, позивач у спірні періоди виконувала роботи, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Зокрема відповідно до Розділу XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» Списку №2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 року відносяться працівники, які безпосередньо обслуговують хворих: у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях), будинках дитини - молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри/молодші медичні брати, молодші медичні сестри/молодші медичні брати з догляду за хворими, сестри-господині/працівники з господарської діяльності закладу охорони здоров`я.

Враховуючи те, що основним документом, що підтверджує трудовий стаж відповідно до вимог чинного законодавства є трудова книжка, суд приходить висновку, що пільговий характер роботи позивача підтверджується наявними записами трудової книжки серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 .

Крім того, позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії були надані довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №133 від 28.10.2024 року та №118 від 23.08.2024 року, які видані Комунальним підприємством «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, №05-16/181 від 16.08.2024 року, яка видана Дніпровською філією «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» та довідки №43/06/1250 від 20.11.2024 року, яка видана Державною установою «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», №43/06/1251 від 20.11.2024 року, виданою Державною установою «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», відповідно до яких позивач у періоди з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 19.01.2024 виконувала роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах на посадах «сестра медична палатна», «палатна медсестра» та «сестра медична», що передбачені Списком № 2.

Таким чином, на переконання суду, спірні періоди роботи з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 19.01.2024 надають право позивачці на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Проте, згідно розрахунку стажу форми РС-право від 02.09.2024 року та від 12.12.2024 року, судом встановлено, що органами ПФУ зараховані до пільгового стажу роботи позивача за Списком №2 різні періоди, а саме:

1. ГУ ПФУ в Миколаївській області:

- з 06.04.1999 по 31.12.2003,

- з 01.01.2004 по 05.04.2004,

- з 21.06.2004 по 14.09.2004,

2. ГУ ПФУ у Волинській області:

- з 16.09.2004 по 01.06.2009,

- з 14.07.2009 по 13.12.2009,

- з 09.01.2010 по 09.10.2016,

- з 08.11.2016 по 28.02.2020.

Між тим, періоди роботи позивачки на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах:

- з 05.08.1993 по 05.04.1999;

- з 06.04.2004 по 20.06.2004;

- з 02.06.2009 по 13.07.2009;

- з 10.10.2016 по 07.11.2016;

- з 29.02.2020 по 19.01.2024 року

відповідачами 2, 3 до пільгового стажу за Списком 2 не зараховано.

Крім того, суд звертає увагу, що в оскаржуваних рішеннях відповідачами визначались різні строки страхового та пільгового стажу. Так, відповідно до розрахунку стажу (форма РС право), здійсненого ГУ ПФУ в Миколаївській області під час розгляду заяви від 10.09.2024 про призначення пенсії, страховий стаж позивачки складає 35 років 07 місяців 24 дні, пільговий стаж - 10 років 05 місяців 22 дні.

Відповідно до розрахунку стажу (форма РС право), здійсненого ГУ ПФУ у Волинській області під час розгляду заяви від 12.12.2024 про призначення пенсії, страховий стаж позивачки складає 29 років 08 місяців 24 дні, пільговий стаж за Списком 2 - 15 років 02 місяці 09 днів.

Таким чином, позовні вимоги в частині зарахування періодів роботи в повному обсязі з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 19.01.2024 до пільгового стажу за Списком 2 підлягають частковому задоволенню, а саме, щодо визнання протиправними рішень ГУ ПФУ в Миколаївській області та ГУ ПФУ у Волинській області в частині незарахування до пільгового стажу періодів з 05.08.1993 по 05.04.1999; з 06.04.2004 по 20.06.2004; з 02.06.2009 по 13.07.2009; з 10.10.2016 по 07.11.2016; з 29.02.2020 по 19.01.2024 року.

Щодо недоліків в оформленні довідок, на які посилаються відповідачі, суд зазначає, що вказані недоліки не спростовують факту того, що позивач протягом спірних періодів виконувала роботу, яка віднесена до Списку № 2.

За приписами пункту 20 вказаного Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 позивач у спірні періоди працювала на посадах віднесених до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які у різні періоди були затверджені постановами Уряду.

Також суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за помилки, допущені адміністраціями підприємств при оформленні довідок.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 дійшов висновку, про те, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Крім того суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідачі-2 та 3 таким правом не скористалися.

З огляду на вищезазначені обставини, суд приходить висновку, що відповідачем 2 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком 2 період роботи: з 05.08.1993 по 05.04.1999; з 06.04.2004 по 20.06.2004, відповідачем 3 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком 2 період роботи: з 02.06.2009 по 13.07.2009; з 10.10.2016 по 07.11.2016; з 29.02.2020 по 19.01.2024 року, у зв`язку із чим рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 10.09.2024 року №86 та рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 18.12.2024 року №86 про відмову у призначенні пенсії в частині не зарахування вказаних періодів- є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу позивача в фактичному подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення» період роботи з 01.01.2004 по 19.01.2024, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

В той же час, згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, судом досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_3 , позивач у період з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 24.01.2024 року працювала у психіатричному закладі охорони здоров`я.

Крім того, матеріали справи містять довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №133 від 28.10.2024 року та №118 від 23.08.2024 року, які видані Комунальним підприємством «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, №05-16/181 від 16.08.2024 року, яка видана Дніпровською філією «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» та довідки №43/06/1250 від 20.11.2024 року, яка видана Державною установою «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», №43/06/1251 від 20.11.2024 року, виданою Державною установою «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», відповідно до яких позивач у періоди з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 19.01.2024 виконувала роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах на посадах «сестра медична палатна», «палатна медсестра» та «сестра медична», що передбачені Списком № 2 та якими підтверджуються спірні періоди роботи позивача.

Отже, під час розгляду справи установлено та не заперечується відповідачами, що з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 19.01.2024, позивач працювала у психіатричному закладі охорони здоров`я, робота в якому зараховується до стажу в подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд зазначає, що Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом, Державний заклад «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», Дніпровська філія «Спеціальний заклад надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України», Дніпровська філія «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» у якому працювала позивач, належить до закладів, передбачених статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та позивачем надано достатню кількість документів, якими підтверджується факт роботи, що за посадовою діяльністю дає право на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі.

Крім того, відповідачі роботу позивача у закладі охорони здоров`я, що надає право на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі, у наданій відповіді під сумнів не ставив.

01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідачами під час виконання покладених на них функцій.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (далі - Постанова №909).

Як встановлено Розділом 2 Постанови №909, до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно примітки 2 Постанови №909 робота за спеціальністю в закладах, установах на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої належності закладів і установ. В свою чергу, Переліком не передбачена необхідність підтвердження роботи в структурному лікувальному закладі для визначення чи підтвердження спеціального стажу.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного Фонду України від 29 грудня 2005 року №625/15-05/039-6 №10.01.09/2606 №16918/02-20 заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Як встановлено судом, з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 24.01.2024 року позивач працювала у психіатричному закладі охорони здоров`я.

За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи в психіатричних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, від 27 квітня 2023 року у справі № 160/14078/22, у яких Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в психіатричних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд звертає увагу, що відповідно до розрахунку стажу (форма РС право), здійсненого ГУ ПФУ у Волинській області під час розгляду заяви від 12.12.2024 про призначення пенсії, період з 16.09.2004 по 01.06.2009, з 14.07.2009 по 13.12.2009, з 09.01.2010 по 09.10.2016 та з 08.11.2016 по 28.02.2020 зараховано з позначкою «Список 2», кратність 1, зараховано до пільгового стажу 15 років 02 місяці 09 днів.

Відповідно до розрахунку стажу (форма РС право), здійсненого ГУ ПФУ в Миколаївській області під час розгляду заяви від 10.09.2024 про призначення пенсії, період з 06.04.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 05.04.2004, з 21.06.2004 по 14.09.2004, зараховано з позначкою «Список 2», кратність 2, але зараховано до пільгового стажу лише 10 років 05 місяців 22 дні.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність зарахування органами Пенсійного фонду України для призначення пенсії позивачеві в одинарному розмірі періоди її роботи з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 24.01.2024 року.

При цьому, рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 10.09.2024 року №86 та рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 18.12.2024 року №86 про відмову у призначенні пенсії позивачці не містить доводів щодо неврахування періоду роботи з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 24.01.2024 року у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного, суд виходить за межі позовних вимог, та визнає протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Миколаївській області та ГУ ПФУ у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 у подвійному розмірі згідно статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 24.01.2024 року.

Позивач в позові просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, однак належним способом захисту буде визнати протиправними та такими, що підлягають частковому скасуванню рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 10.09.2024 року №86 та рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 18.12.2024 року №86 та зобов`язати зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі згідно статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 24.01.2024 року.

При цьому, суд зазначає, що порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з абз.1-3 п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що оскільки останнє рішення про відмову в призначенні пенсії за віком позивачці будо прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, належним відповідачем в частині зобов`язання зарахування до загального та пільгового стажу спірних періодів: з 01.09.1991 по 05.07.1993 року (період навчання), з 05.08.1993 по 05.04.1999; з 06.04.2004 по 20.06.2004; з 02.06.2009 по 13.07.2009; з 10.10.2016 по 07.11.2016; з 29.02.2020 по 19.01.2024, є саме Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Щодо вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з моменту права на її виникнення з 02.07.2024 року, суд зазначає про таке.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачами-2 та 3 було відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах лише через недосягнення пенсійного віку (55 років), водночас, судом встановлено, що позивачка на момент звернення із заявою про призначення пенсії необхідного пенсійного віку досягла (50 років), мала необхідний пільговий стаж більше 10 років, суд вважає, що у даному випадку у пенсійного органу відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є - саме призначення пенсії ОСОБА_1 .

Суд також зазначає, що частиною першою статті 45 Закону №1058-ІV передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом встановлено, що вперше позивачка звернулась із заявою про призначення пенсії 02.09.2024 року, тобто протягом трьох місяців після настання пенсійного віку (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 10.09.2024 року №86 у призначенні пенсії було відмовлено.

Вказане рішення визнано судом протиправним та скасовано, а тому, пенсія позивачці повинна бути призначена з 03.07.2024 року у відповідності до положень ч. 1 ст. 45 КАС України.

Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржувані рішення відповідачів-2 та 3 не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, як органу, який останнім приймав рішення за заявами позивачки призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з 03.07.2024 року, на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Таким чином, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10.09.2024 року №86 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 18.12.2024 року №86 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2 та не зарахуванні до загального та пільгового стажу за Списком 2: з 01.09.1991 по 05.07.1993 (період навчання); з 02.06.2009 по 13.07.2009; з 10.10.2016 по 07.11.2016; з 29.02.2020 по 19.01.2024. В іншій частині рішення залишити без змін;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 у подвійному розмірі згідно статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 24.01.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1991 по 05.07.1993 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до пільгового стажу за Списком 2 ОСОБА_1 період роботи: з 05.08.1993 по 05.04.1999 та з 06.04.2004 по 20.06.2004 року; з 02.06.2009 по 13.07.2009; з 10.10.2016 по 07.11.2016; з 29.02.2020 по 19.01.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі згідно статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 24.01.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», та з урахуванням Рішення Конституційного суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, починаючи з 03.07.2024 р.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частинами першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до положень частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 9, 77-78, 90, 139, 243-246, 250, 255, 294, 295-297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ), відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (місцезнаходження: 43026, Волинська обл., м. Луцьк, Київський майдан, 6 ), відповідача-3 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: 54008, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10.09.2024 року №86 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 18.12.2024 року №86 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2 та не зарахуванні до загального та пільгового стажу за Списком 2 періодів: з 01.09.1991 по 05.07.1993 (період навчання); з 02.06.2009 по 13.07.2009; з 10.10.2016 по 07.11.2016; з 29.02.2020 по 19.01.2024. В іншій частині рішення залишити без змін.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 у подвійному розмірі згідно статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 24.01.2024 року;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1991 по 05.07.1993 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до пільгового стажу за Списком 2 ОСОБА_1 період роботи: з 05.08.1993 по 05.04.1999 та з 06.04.2004 по 20.06.2004 року; з 02.06.2009 по 13.07.2009; з 10.10.2016 по 07.11.2016; з 29.02.2020 по 19.01.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі згідно статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 05.08.1993 по 14.09.2004 та з 16.09.2004 по 24.01.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», та з урахуванням Рішення Конституційного суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, починаючи з 03.07.2024 р.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (місцезнаходження: 43026, Волинська обл., м. Луцьк, Київський майдан, 6 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривен 60 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: 54008, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривен 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева