Справа № 320/6275/23
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2025-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2025 року м.Київ № 320/6275/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача АБ Кліринговий Дім, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Кабінет Міністрів України, Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Акціонерне товариство Державне акціонерне товариство Чорноморнафтогаз, Публічне акціонерне товариство Національний депозитарій України та Публічне акціонерне товариство Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Матерон Лімітед з позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача АБ Кліринговий Дім, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Кабінет Міністрів України, Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Акціонерне товариство Державне акціонерне товариство Чорноморнафтогаз, Публічне акціонерне товариство Національний депозитарій України та Публічне акціонерне товариство Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках про визнання протиправним та скасування рішення від 14.03.2023 № 284 "Щодо зупинення внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що рішення відповідача «Щодо зупинення внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів» від 14.03.2023 № 284 зупинило внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів, емітованих ПАТ «Донецькоблгаз», обмежило право позивача вільно розпоряджатися власним майном у вигляді акцій, оскільки внаслідок зупинення внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів він не має можливості розпорядитися ними.

При цьому, позивач посилається на те, що рішення Уряду у формі розпорядження від 17.02.2023 № 154-р «Деякі питання управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у виняткових випадках», яке фактично стало підставою для прийняття спірного рішення є протиправним.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що зважаючи на ухвалу Печерського районного суду м. Києва стало відомо про те, що у справі № 757/11783/22-к, корпоративні права (цінні папери) 26 акціонерних товариств операторів газоразподільчих систем були передані в управління АРМА, також з тексту ухвали Печерського районного суду м. Києва стало відомо про те, що у справі № 757/11188/22-к, корпоративні права вказаних товариств, із встановленням заборони здійснити облікові операції щодо внесення змін до системи депозитарного обліку стосовно їх акцій та розпорядження ними.

На думку відповідача, оскільки зміни до системи депозитарного обліку цінних паперів щодо акцій, власником яких є позивач заборонені, не можуть вноситись в силу наявності арешту в межах кримінального провадження, безпідставно наявності або відсутності оскаржуваного рішення комісії.

Крім того, відповідач зазначає, що Матерон Лімітед не зазначає, які саме його права порушено при прийнятті спірного рішення від 14.03.2023 № 284 "Щодо зупинення внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів".

Від ПАТ Національний депозитарій України надйшли пояснення по справі, де зазначає, що позивачем не підтверджено його права власності на акції, тому вважає його твердження про порушення прав акціонера необгрунтованими. Також вважає, що позивачем не доведено факт того, що він є акціонером.

Також від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів надійшли письмові пояснення, відповідно до яких третя особа просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки скасування спірного рішення ніяким чином не поновить порушене право позивача, проте може сприяти певним особам у вчиненні незаконних дій щодо майна на яке накладено арешт.

Кабінет Міністрів України направив до суду пояснення по справі та просить суд відмовити у задоволенні позову. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте на підставі та у межах повноважень, передбачених Законом України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків».

Щодо клопотання учасників справи про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду адміністративної справи в судовому засіданні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження встановлені ст 262 КАС України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 6 ст. 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу; якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною 6 ст. 12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Зазначаючи про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін, сторонами не зазначено, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Враховуючи, що дана адміністративна справа з огляду на її предмет і характер спірних правовідносин є незначної складності і будь-яких вагомих підстав для її розгляду в судовому засіданні сторонами не зазначено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Щодо клопотання Кабінету Міністрів України про залишення даного позову без руху, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Як встановлено ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Суд звертає увагу, що відповідно до вищевказаних норм процесуального законодавства, питання залишення позовної заяви без руху належать до виключної компетенції судді, в провадженні якого знаходиться справа. Саме при отриманні позовної заяви та відкритті провадження у справі суддя вирішує процесуальні питання про залишення її без руху.

Таким чином, суд не вбачає підстав для залишення даного позову без руху у зв`язку з чим вважає за можливе відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

Щодо клопотання Кабінету Міністрів України про залишення даного позову без розгляду у зв`язку з тим, що представником позивача не надані належним чином засвідчені документи, які підтверджують державну реєстрацію Матерон Лімітед у відповідному реєстрі компаній Республіки Кіпр, то на думку суду воно не підлягає задоволенню, оскільки не має процесуального обгрунтування, зокрема, в матеріалах справи міститься довіреність від 20.02.2023 (апостильована копія), яка підтверджує відповідні повноваження представника.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2022 у справі № 757/11783/22-к у кримінальному провадженні № 0000160 від 22.02.2021 в управління АРМА передано корпоративні права, на які ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17.05.2022 у справі № 757/11188/22-к накладено арешт, а саме цінні папери - акції, емітовані АТ «Хмельницькгаз, АТ «Житомиргаз», АТ «Запоріжгаз», АТ «Вінницягаз», АТ «Івано-Франківськгаз», ПрАТ «Коростишівгаз», ПрАТ «Тисмениця», АТ «Тернопільгаз», АТ «Харківгаз», АТ «Чернігівгаз», АТ «Волиньгаз», АТ «Рівнегаз», АТ «Закарпатгаз», АТ «Криворіжгаз», АТ «Харківміськгаз», АТ «Дніпрогаз», АТ «Миколаївгаз», АТ «Сумигаз», АТ «Львівгаз», АТ «Дніпропетровськгаз», АТ «Київоблгаз», АТ «Черкасигаз», ВАТ «Кіровоградгаз», ПрАТ «Мелітопольгаз», АТ «Луганськгаз».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.05.2022 № 429-р прийнято рішення про передачу цих активів в управління АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», а вже 05.07.2022 між АРМА та АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» укладено Договір управління активами (майном) № 11/2022 та підписано Акт приймання-передачі. 14.10.2022 АРМА отримано ухвалу Печерского районного суду міста Києва від 22.09.2022 у справі № 757/25689/22-к, відповідно до якої в управління АРМА передано корпоративні права, на які ухвалою Печерського суду міста Києва від 01.09.2022 у справі № 757/22559/22-к накладено арешт, а саме цінні папери-акції акціонерних товариств, які повторно передані «Мелітопольгаз», «Хмельницькгаз», «Кіровоградгаз», «Коростишівгаз», «Тернопільгаз» та корпоративні права власників акцій, які раніше не були передані в управління АРМА: ОЛУБЕРА ВЕНЧЕРС ЛІМІТЕД, ПЕСНЕРО ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД, СОЛЬВОТОРЕ ЕНТЕРПРАЙЗЕРС ЛІМІТЕД.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.02.2023 № 154-р (далі - Розпорядження № 154-р) прийнято рішення про передачу активів, на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.09.2022 у справі № 757/22559/22-к в управління Акціонерному товариству "Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз».

10.03.2023 АРМА звернулося з листом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з вимогою щодо зупинення змін до системи депозитарного обліку щодо емітентів, корпоративні права яких арештовані ухвалами слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.05.2022 у справі № 757/11188/22-к та від 01.09.2022 у справі Nє 757/22559/22-к.

Так, рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку «Щодо зупинення внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів» від 14.03.2023 № 284 зупинено внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів щодо акцій, емітованих акціонерним товариствами згідно з переліком, що є додатком до цього рішення.

На думку позивача, зазанчене рішення є протиправним та підлягає скасуванню, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Законом України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» визначено правові засади здійснення державного регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків та державного контролю за емісією (видачею) і обігом, укладенням та виконанням фінансових інструментів в Україні.

Статтею 2 Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» передбачено, що державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків здійснюється з метою, зокрема: створення умов для ефективної мобілізації та розміщення учасниками ринків капіталу фінансових ресурсів з урахуванням інтересів суспільства; гарантування прав власності на цінні папери; захисту прав учасників ринків капіталу (у тому числі споживачів фінансових послуг) щодо фінансових послуг, які надаються особами, які провадять професійну діяльність на ринку капіталу; дотримання учасниками ринків капіталу та організованих товарних ринків вимог актів законодавства; контролю за прозорістю та відкритістю ринків капіталу та організованих товарних ринків.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» передбачено, що державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків здійснюється у випадках і в межах, встановлених законом, у таких формах: прийняття актів законодавства з питань діяльності учасників ринків капіталу та організованих товарних ринків; провадження нагляду, здійснення регулювання та контролю щодо реалізації прав та виконання обов?язків учасниками ринків капіталу та організованих товарних ринків; регулювання емісії (видачі), обігу, викупу та погашення цінних паперів, укладення і виконання деривативних контрактів та вчинення і виконання правочинів щодо інших фінансових інструментів; видача ліцензій на провадження відповідного виду діяльності в межах професійної діяльності на ринках капіталу та організованих товарних ринках, а також забезпечення контролю за такою діяльністю; заборона здійснення професійної діяльності на ринках капіталу та організованих товарних ринках у разі відсутності ліцензії на відповідну діяльність або зупинення такої діяльності на певний строк (до одного року) відповідно до законодавства, а також притягнення до відповідальності за порушення правил здійснення такої діяльності згідно із законом; реєстрація випусків цінних паперів, звітів про результати емісії цінних паперів та затвердження проспектів цінних паперів; контроль за дотриманням емітентами порядку реєстрації випуску цінних паперів, звіту про результати емісії цінних паперів та затвердження проспекту цінних паперів; створення системи захисту прав інвесторів у фінансові інструменти і контролю за дотриманням цих прав емітентами цінних паперів та особами, які провадять професійну діяльність на ринках капіталу; контроль за достовірністю та повнотою розкриття інформації емітентами та особами, які провадять професійну діяльність на ринках капіталу та організованих товарних ринках; встановлення правил і стандартів здійснення операцій на ринках капіталу та організованих товарних ринках, а також провадження контролю за дотриманням таких правил і стандартів; пруденційний нагляд за професійними учасниками ринків капіталу та організованих товарних ринків у межах діяльності, яка провадиться такими учасниками на підставі виданої Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку ліцензії; реєстрація специфікацій деривативних контрактів, які укладаються на організованому ринку деривативних контрактів; контроль за діяльністю осіб, які провадять діяльність, пов?язану з ринками капіталу та організованими товарними ринками; проведення інших заходів відповідно до закону.

Нормами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» встановлено, що державне регулювання ринку цінних паперів здійснює Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку. Інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринку цінних паперів у межах своїх повноважень, визначених чинним законодавством.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» встановлено, що основними завданнями Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку є захист прав інвесторів у фінансові інструменти (у тому числі споживачів фінансових послуг у межах компетенції, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг») та учасників ринків капіталу та організованих товарних ринків шляхом застосування заходів щодо запобігання і припинення порушень законодавства про ринки капіталу та організовані товарні ринки, у тому числі про систему накопичувального пенсійного забезпечення, застосування санкцій за порушення законодавства у межах своїх повноважень.

Відповідно до п. 30 ст. 8 Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку у випадках і межах, встановлених законом для захисту інтересів держави та інвесторів у цінні папери зупиняти на підставі рішення Комісії внесення змін до системи реєстру власників іменних цінних паперів або до системи депозитарного обліку щодо цінних паперів певного емітента або певного власника на строк до усунення порушень, що стали підставою для прийняття такого рішення.

Таким чином, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку наділена правом зупинення внесення змін до системи депозитарного обліку щодо цінних паперів для захисту держави, інвесторів, тощо.

Вказаний висновок також наведений в постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 826/9146/16.

При цьому, зупинення внесення змін до системи депозитарного обліку щодо цінних паперів не є санкцією за порушення на фондовому ринку, визначеною ст. 11 Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків». Інших відсилань про встановлення додаткових санкцій за маніпулювання на фондовому ринку законодавцем не встановлено.

Отже, диспозиція п. 30 ст. 8 Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» передбачає, що рішення Комісії приймається для захисту інтересів держави та інвесторів у цінні папери та не є санкцією у розумінні ст. 11 вказаного Закону, а тому, є безпідставним твердження позивача про те, що рішення про зупинення повинно бути прийняте при порушенні законодавства про ринки капіталу та організовані товарні ринки.

Крім того, у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2018 у справі № 826/2212/17, що залишена без змін Верховним Судом, зроблено висновок, що п. 30 ст. 8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» не пов?язує право зупинення внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів із процедурою накладання санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів. У свою чергу накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів, виходячи зі змісту п. 14 ч. 1 ст. 8 цього Закону визначені як окремі повноваження Комісії; за своєю правовою природою зупинення внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів не є санкцією, а є застосованим відповідачем у межах наданих йому повноважень заходом запобігання і припинення порушень на ринку цінних паперів.

Щодо наявності правових підстав для прийняття спірного рішення № 284, то слід зазначити наступне.

Абзацом 7 ч. 6 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці 1 цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

Закон України від 10.11.2015 № 772-VIII «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі - Закон № 772) визначає правові та організаційні засади функціонування Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство).

У ч. 1 ст. 1 Закону № 772 наведено наступні визначення:

активи - кошти, майно, майнові та інші права, на які може бути накладено або накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необгрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковані за рішенням суду у кримінальному провадженні чи стягнені за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необгрунтованими;

управління активами - діяльність із володіння, користування та розпорядження активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необгрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави і вирішено питання про їх передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, тобто забезпечення збереження активів, збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості, передача їх в управління або реалізація активів у випадках та порядку, передбачених цим Законом, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні чи стягнених за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необгрунтованими.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 9 Закону № 772 передбачено, що Національне агентство виконує функції щодо організації здійснення заходів, пов?язаних з проведенням оцінки, веденням обліку та управлінням активами.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону № 772 Національне агентство з метою виконання своїх функцій укладає цивільно-правові угоди з юридичними та фізичними особами з питань, пов?язаних з проведенням оцінки та управлінням активами, а також за погодженням з Міністерством юстиції України - щодо представництва інтересів України у закордонних юрисдикційних органах у справах, пов?язаних з поверненням активів, одержаних від корупційних та інших кримінальних правопорушень, в Україну.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 772 визначено, що Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред?явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та або користуватися такими активами, а також у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави із встановленням заборони користуватися такими активами, сума або вартість яких перевищує 200 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня відповідного року. Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються Національному агентству не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора.

Таким чином, норми Закону № 772 дозволяють передавати іншим особам в правління активи, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження активів, збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості та для досягнення завдань кримінального провадження.

Також слід зазначити, що ч. 1 ст. 113 Конституції України норми якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Частиною 3 ст. 113 Конституції України норми якої узгоджуються із частиною першою ст. 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України.

Згідно ч. 1 ст. 117 Конституції України, якій кореспондує ч. 1 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Частиною 8 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що акт Кабінету Міністрів України може бути оскаржений до суду в порядку та у випадках, установлених законом.

Норми ч. 2 ст. 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що організація, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України.

Діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров?я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв?язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності (частина перша статті 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).

Відтак, Уряд наділений повноваженнями на прийняття постанов та розпоряджень на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України.

Частиною 1 ст. 21 Закону № 772 визначено, що у виняткових випадках управління активами, зазначеними в ч. 1 ст. 21 цього Закону, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, може здійснюватися шляхом передачі в управління підприємству, установі, організації, що належить до сфери управління міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, або господарському товариству, 50 і більше відсотків акцій (часток) якого знаходиться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави в яких становить 100 відсотків (далі - підприємство), на підставі рішення Кабінету Міністрів України без дотримання вимог, передбачених ч. 2 ст. 21 цього Закону.

Таким чином, у відповідності до вказаної норми Уряд наділений законодавчими повноваженнями щодо передачі в управління визначеним суб?єктам активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, що в свою чергу було здійснено розпорядженням від 17.02.2023 № 154-р «Деякі питання управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у виняткових випадках».

Крім того, позивачем не подано доказів того, що зазначений нормативно правовий акт Уряду визнано нечинним та скасовано.

Тобто твердження позивача про те, що розпорядження Уряду від 17.02.2023 № 154-р «Деякі питання управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у виняткових випадках» не відповідає вимогам ст. 21 Закону № 772 є необґрунтованим та безпідставним.

Відтак, наведені позивачем обставини щодо невідповідності розпорядження Уряду від 17.02.2023 № 154-р «Деякі питання управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у виняткових випадках» не відповідає вимогам ст. 21 Закону № 772 не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного спірного рішення.

Отже, враховуючи право Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку зупиняти внесення змін до системи депозитарного обліку щодо цінних паперів певного емітента з метою захисту інтересів держави та інвесторів у цінні папери та обов?язок виконання актів Уряду, оскаржуване рішенням прийняте на підставі та у межах повноважень, передбачених Законом України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків».

Також суд, вважає за необхідне звернути увагу на постанову Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 826/17153/18 де зазначено, що саме ухвала про арешт активів є тим самим рішенням органу судової влади, яке тимчасово позбавляє власника правомочностей щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Ухвала слідчого судді (суду) про передачу активів в управління Національному агентству є визначеним слідчим суддею (судом) спеціальним порядком зберігання речових доказів, яким забезпечується виконання ухвали про арешт цих активів.

Отже, з моменту постановлення слідчим суддею (судом) ухвали про арешт активів та ухвали про їх передачу в управління Національному агентству, виключно останнє є особою, уповноваженою здійснювати володіння, користування та/або розпорядження цим майном, зокрема, має визначене ч. 2 ст. 21 Закону № 772 право на передачу цього майна в управління іншим особам.

При цьому передача Національним агентством майна в управління жодним чином не впливає на правомочності власника щодо такого майна, які обмежуються виключно арештом, накладеним судом у кримінальному провадженні. У зв?язку з цим волевиявлення власника майна при виборі Національним агентством управителя майна не має значення».

Таким чином, твердження позивача, як власника майна, щодо необгрунтованості та безпідставності рішення є помилковим, оскільки права ОСОБА_2 , як власника активу, не порушено, а тимчасово обмежено виключно арештом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілу не підлягають, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.