Справа № 560/242/25
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/242/25

Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

28 серпня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Матохнюка Д.Б. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради, Нетішинської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення і дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради (відповідач 1), Нетішинської міської ради (відповідач 2), в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення Нетішинської міської ради №39/1924 від 22.09.2023, в частині затвердження містобудівної документації "Внесення змін до генерального плану м. Нетішин та плану зонування території м.Нетішин" із віднесенням земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0647, до санітарно-захисної зони кладовищ;

-визнати протиправними дії Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради щодо відмови у наданні мені, ОСОБА_1 , будівельного паспорта забудови земельної ділянки за моєю заявою від 14 жовтня 2024 року, і зобов`язати Відділ містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути мою, ОСОБА_1 , заяву про видачу будівельного паспорта забудови земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0647.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.03.2025 позов задоволено:

-визнано протиправним та скасовано рішення Нетішинської міської ради № 39/1924 від 22.09.2023, в частині затвердження містобудівної документації "Внесення змін до генерального плану м. Нетішин та плану зонування території м.Нетішин" із віднесенням земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0647, до санітарно-захисної зони кладовищ;

-визнано протиправними дії відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки оформленої повідомленням № Ш/02-01-87/2024 від 25.10.2024, реєстраційний номер в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва ВР01:5934-7976-2313- 3607;

-зобов`язано Відділ містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо видачі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки загальною площею 0,1 га з кадастровим номером :021002:0647, яка розташована по АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 11 березня 2019 року придбав земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га з кадастровим номером :021002:0647 із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що підтверджується договором купівлі-продажу № 271 від 11.03.2019.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 159050100 від 11.03.2019 за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку.

Відповідно до генерального плану, затвердженого рішенням Нетішинської міської ради "Про затвердження містобудівної документації "Внесення змін до генерального плану м. Нетішин та плану зонування території м. Нетішин" № 39/1924 від 22.09.2023 земельна ділянка позивача потрапляє у санітарно-захисну зону кладовищ, де діє заборона нового будівництва індивідуальних (садибних) житлових будинків, господарських будівель та споруд.

14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради із заявою щодо видачі будівельного паспорта щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0647.

Згідно з відповіддю Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради, відповідно до повідомлення про відмову в наданні будівельного паспорта № Ш/02-01-87/2024 від 25.10.2024 відмовлено в наданні будівельного паспорта забудови земельної ділянки :02:002:0647 у зв`язку з невідповідністю намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 26 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон № 280/97-ВР) передбачено, що затвердження містобудівної документації віднесено до виключних повноважень сільських, селищних, міських рад.

Частиною першою статті 59 Закону № 280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно із частиною першою статті 73 Закону № 280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон України від 17.02.2011 № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі Закон № 3038-VI), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

За змістом частини другої статті 5 Закону № 3038-VI вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Частиною першою статті 16 Закону № 3038-VI встановлено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до приписів статті 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У частині третій статті 17 Закону № 3038-VI закріплено, що генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту.

Своєю чергою, план зонування території (зонінг) - це документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 3038-VI).

За змістом частин першої-п`ятої статті 18 Закону № 3038-VI план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. До затвердження генерального плану населеного пункту в межах території територіальної громади, щодо якої затверджено комплексний план (якщо обов`язковість розроблення генерального плану населеного пункту визначена рішенням про затвердження комплексного плану), межі функціональних зон та функціональне призначення територій у такому населеному пункті визначаються комплексним планом.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог: 1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території; 2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності; 3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій; 4) урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон; 5) установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови; 6) узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями; 7) відображення меж прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів; 8) відображення обмежень (у тому числі меж) використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.

Параметри використання території та будівель, запропонованих для розташування у межах декількох земельних ділянок або окремої земельної ділянки, зокрема функціональне призначення, граничні поверховість та площа забудови, можливе розміщення на ділянці, є обов`язковими для врахування під час зонування відповідної території.

Внесення змін до плану зонування території допускається за умови їх відповідності іншим положенням генерального плану населеного пункту, комплексного плану (за наявності).

Отже, генеральний план населеного пункту, план зонування є видами містобудівної документації на місцевому рівні. Одночасно з цим, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, зонінг фактично становить собою планувальний поділ території міста на певні території з визначенням переліку дозволених (переважних та супутніх) об`єктів забудови, що забезпечує реалізацію довгострокової стратегії комплексного розвитку міста з урахуванням всіх його потреб та стримує хаотичну забудову. План зонування розробляється на підставі генерального плану території та не може йому суперечити.

В свою чергу, ст. 26 Закону № 3038-VI передбачено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом; виконання підготовчих та будівельних робіт; державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом; проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову).

Контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Статтею 27 Закону № 3038-VI визначено, що забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів. За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.

Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.

Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Порядок видачі будівельного паспорта визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до п. 1.2 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 05.07.2011 № 103 (Порядок №103), будівельний паспорт забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт) визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці.

Згідно із п.2.3 Порядку №103 уповноважений орган з питань містобудування та архітектури на підставі отриманих документів визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам чинної містобудівної документації на місцевому рівні, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, будівельним нормам і правилам.

Відповідно до ст.16 Закону № 3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення обмежень у використанні земель, а також припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій, а також не тягне за собою обов`язковості зміни виду цільового призначення земельної ділянки незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, встановлення яких є можливим у межах такої зони.

У п.4.1 Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 16.11.2011 № 290, зазначено, що рішення про розроблення генерального плану, плану зонування території, детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, а також внесення змін до цієї містобудівної документації приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до генерального плану, затвердженого рішенням Нетішинської міської ради "Про затвердження містобудівної документації "Внесення змін до генерального плану м. Нетішин та плану зонування території м. Нетішин" № 39/1924 від 22.09.2023 земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0647 потрапляє у санітарно-захисну зону кладовищ.

У п.5 ч.1 ст.1 Закону України "Про систему громадського здоров`я" наведено визначення, що державні медико-санітарні правила (санітарні регламенти) - обов`язкові для виконання заходи та вимоги, необхідні для забезпечення державних медико-санітарних нормативів, недотримання яких створює загрозу здоров`ю і життю людини та майбутніх поколінь, а також загрозу виникнення і поширення інфекційних та масових неінфекційних хвороб (отруєнь) серед населення. Державні медико-санітарні правила включають державні санітарні норми та правила, санітарно-гігієнічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарні регламенти та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Державними санітарними правилами і нормами Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України, затвердженими наказом МОЗ України від 01.07.1999 №28 встановлено, що кладовища повинні бути розміщені в приміській зоні міських поселень і поблизу місць розташування сіл. Санітарно-захисна зона від території кладовища традиційного поховання і крематорію до житлових і громадських будівель, зон відпочинку, а також колективних садів та городів повинна бути не меншою 300 м, а від території кладовища для поховання урн після кремації до житлових і громадських будівель та об`єктів, що прирівняні до них, має бути не меншою 100 м.

Згідно з приміткою до цього пункту у санітарно-захисних зонах не можна допускати розміщення, зокрема, житлових будинків з придомовими територіями.

Поряд з цим, відповідно до ст. 373 ч. 1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 3038-VI забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про землеустрій" визначено, що цільове призначення земельної ділянки це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Отже, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

За приписами статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Частиною першою статті 193 ЗК України встановлено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відомості щодо цільового призначення земельної ділянки відображаються у державному земельному кадастрі.

Із наявного у справі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № 159050100 від 11.03.2019 слідує, що належна позивачу земельна ділянка була сформована 11.03.2019 року із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Цивільного кодексу України, відповідно до яких забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, а власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення, мають вищу юридичну, ніж рішення органу місцевого самоврядування про затвердження Генерального плану міста.

Відповідно до частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вирішуючи цей спір, належить застосовувати положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Цивільного кодексу України, як акти вищої юридичної сили.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №815/1373/18.

Так, згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зонування території здійснюється з дотриманням, зокрема, вимог урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території.

Судом першої інстанції встановлено, що формування земельної ділянки :02:002:0647 та встановлення її цільового призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відбулося значно раніше, аніж було внесено зміни до генерального плану м. Нетішин та плану зонування території м. Нетішин" №39/1924 від 22.09.2023, згідно з якими цю земельну ділянку було віднесено до санітарно-захисної зони кладовищ.

Отже, наявність декількох рішень щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0647, які суперечать одне одному, порушує право позивача на вільне розпорядження та користування земельною ділянкою, тобто оскаржуване рішення Нетішинської міської ради "Про затвердження містобудівної документації "Внесення змін до генерального плану м. Нетішин та плану зонування території м. Нетішин" №39/1924 від 22.09.2023, в частині затвердження містобудівної документації "Внесення змін до генерального плану м. Нетішин та плану зонування території м. Нетішин" із віднесенням земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0647 до санітарно-захисної зони кладовищ є протиправним в цій частині

Зважаючи на те, що земельна ділянка із кадастровим номером :02:002:0647, яка розташована по вул. Солов`євська в м. Нетішин, Хмельницької області, належить позивачу та має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), останній має право використати таку земельну ділянку для будівництва житлового будинку.

Колегія суддів звертає увагу, що будь-які рішення щодо примусового відчудження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності, відсутні.

Наведене свідчить про протиправність оскаржуваного рішення Нетішинської міської ради, а відтак останнє підлягає скасуванню.

Поряд з цим, колегія суддів вважає помилковою позицію суду першої інстанції про визнання протиправними дій відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки оформленої повідомленням № Ш/02-01-87/2024 від 25.10.2024, реєстраційний номер в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва ВР01:5934-7976-2313- 3607 з тих підстав, що як з`ясовано судом, станом на день прийняття відмови було чинне рішення №39/1924 від 22.09.2023, на підставі якого відмовлено позивачу у видачі будівельного паспорту, в зв`язку з чим у відповідача -1 не було правових підстав його не враховувати.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради повторно розглянути звернення ОСОБА_1 про видачу будівельного паспорту на забудову земельної ділянки загальною площею 0,1 га з кадастровим номером :021002:0647, яка розташована по АДРЕСА_1 , то зважаючи на те, що остання є похідною від попередньої позовної вимоги, така є передчасною.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частинінову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року скасувати в частині визнання протиправними дій відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки оформленої повідомленням № Ш/02-01-87/2024 від 25.10.2024, реєстраційний номер в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва ВР01:5934-7976-2313- 3607 та зобов`язання Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо видачі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки загальною площею 0,1 га з кадастровим номером :021002:0647, яка розташована по АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Матохнюк Д.Б. Сторчак В. Ю.