Справа № 140/5426/25
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/5426/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту звернення.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 30.01.2025 він звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За принципом екстериторіальності вказана заява була розглянута ГУ ПФУ у Львівській області, рішення якого від 06.02.2025 йому відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку із тим, що період його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 02 роки 10 місяців 28 днів.

Дану відмову у призначенні пенсії позивач вважає неправомірною.

Стверджує, що за період навчання були періоди зимових, літніх канікул, святкові та вихідні дні, які він проводив за місцем свого постійного проживання у с. Нові Березичі. Окрім того вказує, що за період роботи на 28 ДПЗ йому надавались дві відпустки (перша після закінчення СПТУ в період з 25.07.1988 по 24.08.1988; друга - чергова щорічна в період з 30.01.1989 по 01.03.1989), які він проводив за місцем проживання своїх батьків у с. Нові Березичі Любешівського району, надаючи допомогу у веденні особистого присадибного господарства.

Відтак позивач вважає, що період його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 03 роки 28 днів, а тому він набув право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, доказів у спростування позовних вимог не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, закріплених у статті 129 Конституції України та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації останніми своїх прав, передбачених КАС України для висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянина потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Волинською облдержадміністрацією 12.02.1993 (а.с.10).

30.01.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку (а.с.11-12).

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 06.02.2025 №15 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» через відсутність необхідного часу роботи/проживання на території гарантованого добровільного відселення. Зокрема, у даному рішенні зазначено, що період проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 10 місяців 28 днів. До періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період навчання з 01.09.1987 по 01.07.1988 в Луцькому середньому професійному технічному училищі м. Луцьк, оскільки м. Луцьк не належить до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.14).

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 рік.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII від 28.02.1991 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01.01.1993 необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993 (подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №460/23707/22).

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Постанова №106).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 №55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 січня 2024 року за №1/41346), які набрали чинності 15 лютого 2024 року, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено судом, позивач має статус громадянина потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Волинською облдержадміністрацією 12.02.1993.

Разом з тим суд зазначає, що наявність у особи посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи автоматично підтверджує факт її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII, а вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою у цій території.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 при розгляді справи №460/19947/23.

Верховний Суд (постанови від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23, від 11.11.2024 у справі №460/19947/23) вказав, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує саме із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Як випливає із тексту рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 06.02.2025 №15 підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку вказано не підтвердження тривалості проживання на території гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки.

Отже, ключовим питанням у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Як встановлено судом та випливає з довідок Любешівської селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області №15 від 14.01.2025, №181 від 09.01.2025, №211 від 15.05.2025, №210 від 15.05.2025, довідки Седлищенського старостинського округу Любешівської селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області №209 від 15.05.2025 позивач був зареєстрований та проживав в с. Нові Березичі з 01.01.1986 по вересень 1987 року, та з 10.06.1991 по 06.07.1992, а у с. Седлище у період з 07.07.1992 і по дату видачі довідки (15.05.2025).

З копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 судом також встановлено, що у період з 01.09.1987 по 01.07.1988 позивач навчався в Луцькому середньому професійному технічному училищі м. Луцьк (запис 01 трудової книжки), а з 07.07.1988 прийнятий на посаду токаря 3-го розряду ГПЗ-28 (запис 02) на якому попрацював до 03.05.1989 (оскільки був призваний на військову службу).

У період з 14.05.1989 по 18.05.1991 позивач проходив військову службу (записи 05 трудової книжки серії НОМЕР_2 ), а з 17.06.1991 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду слюсаря Волиньавтомотосервіс (запис 06 трудової книжки позивача).

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.11.2024 у справі №460/19947/23, де зазначено, що оскільки навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Постійне місце навчання та праці нерозривно пов`язане з постійним місцем проживання особи, а відтак період навчання позивача та роботи у місті Луцьку Волинської області (не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення) спростовує факт її постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у цей період, що виключає можливість врахування такого періоду до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Разом з тим, як випливає із змісту позовної заяви, ОСОБА_1 не оспорює дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо незарахування до періоду його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення періодів його навчання в Луцькому середньому професійному технічному училищі м. Луцьк та роботи на 28 Державному підшипниковому заводі.

Натомість позивач стверджує, що за період його навчання були періоди зимових, літніх канікул, святкові та вихідні дні, які він проводив за місцем свого постійного проживання у с. Нові Березичі.

Окрім того вказує, що за період роботи на 28 ДПЗ йому надавались дві відпустки (перша після закінчення СПТУ в період з 25.07.1988 по 24.08.1988; друга чергова щорічна в період з 30.01.1989 по 01.03.1989), які він проводив за місцем проживання своїх батьків у с. Нові Березичі Любешівського району, надаючи допомогу у веденні особистого присадибного господарства. Оскільки загальна тривалість відпусток склала 60 днів, а тому, на переконання позивача, період його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 03 роки 28 дні.

Оцінюючи вказані доводи позивача, суд враховує, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності свого рішення не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 73 КАС України).

Разом з тим ОСОБА_1 не подано суду жодного доказу на підтвердження факту його проживання/перебування в зоні гарантованого добровільного відселення в період зимових, літніх канікул, святкових та вихідні дні під час навчання та в період відпустки.

Суд зазначає, що перебування позивача у відпустці у період з 25.07.1988 по 24.08.1988 та з 30.01.1989 по 01.03.1989 жодним чином не підтверджує його перебування в зоні гарантованого добровільного відселення (с. Нові Березичі Любешівського району).

Як зазначалося судом вище, відповідними довідками органів місцевого самоврядування підтверджено, що позивач був зареєстрований та проживав в с. Нові Березичі з 01.01.1986 по вересень 1987 року, та з 10.06.1991 по 06.07.1992, а у с. Седлище у період з 07.07.1992 і по дату видачі довідки (15.05.2025).

Таким чином, належними доказами підтверджено факт перебування позивача в зоні гарантованого добровільного відселення у період з 26.04.1986 по 01.09.1987 (1 рік 4 місяці 6 дні) та з 10.09.1991 по 01.01.1993 (1 рік 6 місяців 22 дні), що в сукупності становить 2 роки 10 місяців 28 дні.

Вказаний період відповідає періоду проживання позивача на територіях радіоактивного забруднення, який встановлений ГУ ПФУ у Львівській області у рішенні №15 від 06.02.2025.

Відтак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту постійного проживання та (або) роботи ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) до 01.01.1993 не менше 3 років, тому ГУ ПФУ у Львівській області правомірно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтями 243-297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано судом 01 вересня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; Код ).

Суддя Н. В. Стецик