Справа № 420/8091/25
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/8091/25

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:07.07.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі ГУПФ) в Донецькій області про:

- визнання протиправними і скасування рішення ГУПФ України в Донецькій області від 06 лютого 2025 року №79 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 ;

- зобов`язання врахувати до складу страхового стажу під час призначення пенсії по інвалідності наступні періоди трудової діяльності позивача згідно належної їй трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08 вересня 1981 року, зокрема: роботу в дитячих яслах №55 Горьківського заводу ім. М.В. Фрунзе з 08 жовтня 1985 року по 18 липня 1989 року; роботу в будинкоуправлінні №2 військової частини НОМЕР_2 з 19 липня 1989 року по 03 травня 1991 року; роботу в колгоспі ім. Котовського колишнього Біляївського району Одеської області з 24 лютого 1992 року по 27 березня 1992 року; роботу на підприємстві "Бруклін-Київ-Куяльник" з 01 квітня 1997 року по 10 листопада 1997 року;

- витрати із сплати позивачем судового збору покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що рішенням ГУПФ України в Донецькій області від 06 лютого 2025 року №79 протиправно відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , оскільки неправомірно не враховано спірні періоди роботи до страхового стажу.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що за результатами опрацювання заяви про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі Закон №1058-IV) від 31 січня 2025 року винесено рішення про відмову від 06.02.2025 № 79. Відповідач зазначає, що при розгляді заяви позивача правомірно не враховано спірні періоди.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування рішення задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення ГУПФ Фонду України в Донецькій області рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області від 06 лютого 2025 року №79 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУПФ України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 січня 2025 року про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення по суті заяви, з урахуванням висновків наданих судом у цьому рішенні зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи в дитячих яслах №55 Горьківського заводу ім. М.В. Фрунзе з 08 жовтня 1985 року по 18 липня 1989 року; роботи в будинкоуправлінні №2 військової частини НОМЕР_2 з 19 липня 1989 року по 03 травня 1991 року; роботи в колгоспі ім. Котовського Біляївського району Одеської області з 24 лютого 1992 року по 27 березня 1992 року; роботи на підприємстві "Бруклін-Київ-Куяльник" з 01 квітня 1997 року по 10 листопада 1997 року..

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Донецькій області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- позивачу не зараховано періоди роботи в дитячих яслях №55 Горківського заводу ім. М.В. Фрунзе з 08 жовтня 1985 року по 18 липня 1989 року, в будинкоуправлінні №2 військової частини НОМЕР_2 з 19 липня 1989 року по 03 травня 1991 року на території російської федерації, оскільки згідно п.2 ст. 241 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності до 01 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього СРСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Необхідно надати заяву про отримання (неотримання) пенсійних виплат за цей період Відповідно до п.144 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. На підставі вищевикладеного, відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в дитячих яслях №55 Горківського заводу ім. М.В. Фрунзе з 08 жовтня 1985 року по 18 липня 1989 року, в будинкоуправлінні №2 військової частини НОМЕР_2 з 19 липня 1989 року по 03 травня 1991 року;

- орган пенсійного фонду приймає відповідне рішення: якщо норма виконана, то відповідний рік до стажу зараховують повністю. Якщо ж трудоднів було менше, ніж передбачено у конкретному році, то до стажу зараховують лише ці трудодні тобто фактичну тривалість роботи. Проте, позивач не надав жодних документів на підтвердження вказаних обставин. Таким чином, управління правомірно не зарахувало спірний період роботи до страхового стажу позивача, оскільки відсутні відомості про відпрацьовані людинодні та встановлений мінімум участі у сільськогосподарській діяльності, що унеможливлює визначення питання щодо того, чи виконана норма роботи та, відповідно, визначення питання про зарахування повністю відповідного періоду, чи за фактичною тривалістю. Той факт, що записи трудової книжки позивача не містять виправлень та неточностей, ознак підробок тощо є недостатнім, у даному випадку, для зарахування спірних періодів роботи в колгоспах, оскільки відсутня необхідна інформація, передбачена ч.2 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі Закон №1788), щодо мінімуму трудової участі в громадському господарстві. У зв`язку із наведеним, відсутні підстави для зарахування до загального стажу періоду роботи в колгоспі ім. Котовського колишнього Біляївського району колишньої Одеської області з 24 лютого 1992 року по 27 березня 1992 року;

- оскільки в трудовій книжці позивача містяться неточні записи про періоди роботи, а саме відсутня посада спеціаліста, що зробив запис, тому позивачу необхідно було надати органу Пенсійного фонду для підтвердження трудового стажу документи, визначені п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637), які містять відомості про періоди роботи. З огляду на вищевикладене, відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 01 квітня 1997 року по 10 листопада 1997 року.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Донецькій області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю третьої групи безстроково, постійно проживаючою в с. Міжлиманське (колишня назва с. Котовка) Одеського району Одеської області.

Наведені обставини підтверджуються належними позивачу паспортом громадянина України для внутрішнього користування серії НОМЕР_3 від 13 вересня 1996 року, витягом є реєстру територіальної громади від 05 березня 2025 року, і довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААД №365977 від 19 листопада 2024 року.

ОСОБА_1 , звернулася до ГУПФ України в Одеській області із заявою від 31 січня 2025 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону №1058-IV.

Звернення опрацьовано за принципом екстериторіальності спеціалістом ГУПФ України в Донецькій області, що передбачено Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 року №339/35961.

За результатами опрацювання заяви про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV від 31 січня 2025 року винесено рішення про відмову від 06 лютого 2025 року №79.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що необхідний страховий стаж відповідно до ст. 30 Закону №1058-IV в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за, передбаченого ст. 32 Закону №1058-IV для осіб, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку - 15 років.

Страховий стаж особи становить 10 років 6 місяці 9 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви-до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 08 вересня 1981 року:

- з 08 жовтня 1985 року по 18 липня 1989 року, з 19 липня 1989 року по 03 травня 1991 року на території російської федерації, оскільки згідно п.2 ст. 24-1 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності до 01 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього СРСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Необхідно надати заяву про отримання (неотримання) пенсійних виплат за цей період;

- з 24 лютого 1992 року по 27 березня 1992 року в колгоспі Ім. Котовського, оскільки вищевказаний період не містить відомостей про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві із зазначенням номера та дати підстав внесення;

- з 01 квітня 1997 року по 10 листопада 1997 року, оскільки в записі на звільнення відсутня посада спеціаліста, що зробив запис.

За наведених обставин, ГУПФ України в Донецькій області прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 01 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу був прийнятий Постановою Кабінету Міністрів України №562 лише 16 травня 2025 року. Тобто, станом на день звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії (31 січня 2025 року) та на день прийняття спірного рішення про відмову у призначені пенсії від 06 лютого 2025 року №79, Кабінетом Міністрів України не було визначено порядок підтвердження нездійснення виплати пенсії іншою державою. Тому відмова у зарахуванні періоду роботи з 08 жовтня 1985 року по 18 липня 1989 року, з 19 липня 1989 року по 03 травня 1991 року до страхового стажу є протиправною.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі наявності сумнівів щодо роботи позивача та відпрацювання нею мінімуму трудової участі в період з 24 лютого 1992 року по 27 березня 1992 року, відповідач не був позбавлений можливості звернутися до відповідних установ задля отримання інформації та копій документів про роботу позивача. В той же час, будь-яких доказів на підтвердження звернення пенсійного органу щодо отримання документів щодо позивача відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суду не надано. За таких підстав, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова у зарахуванні періоду роботи з 24 лютого 1992 року по 27 березня 1992 року до страхового стажу є протиправною.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права. Отже, з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що позивач не може бути позбавлений свого права щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01 квітня 1997 року по 10 листопада 1997 року. З огляду на викладене позовна вимога про визнання протиправним і скасування рішення ГУПФ України в Донецькій області від 06 лютого 2025 року №79 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності позивачу ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст. 46 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.1 ст. 8, ст. 26, абз.1 ч.,1 ч.2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, п.п.1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, п.4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року №301

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про відсутність належного страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком, виходячи з наступного.

В силу вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсії та соціальних виплат мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Абзацем 1 ч.1 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч.2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону №1058-IV, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно ч.1 ст. 32 Закону №1058-IV, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп:

до досягнення особою 23 років включно - 1 рік;

від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки;

від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки;

від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки;

від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років;

від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років;

від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років;

від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років;

від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років;

від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років;

від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років;

від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років;

від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років;

від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Положеннями ст. 34 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.

Отже, необхідний страховий стаж відповідно до статті 30 Закону №1058-IV в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за, передбаченого ст. 32 Закону №1058-IV для осіб, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку 15 років.

Щодо посилань апелянта про період роботи позивача з 08 жовтня 1985 року по 18 липня 1989 року, з 19 липня 1989 року по 03 травня 1991 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно ч.2 ст. 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Спільноти Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та Російська Федерація (далі Угода).

Відповідно ст. 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держави - учасники цієї Угоди та членів їхніх сімей реалізуються за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Ця Угода розширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держави - учасниць Угоди (ст. 5 Угоди).

Згідно ч.2 ст. 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до абз.2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за кордоном своїх країн від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включає стаж, який обчислюється в пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на території обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу розроблено відповідно до законодавства Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що її положення розповсюджуються також і з питань, пов`язаних із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та нарахування пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком.

Таким чином, стаж, набутий на території будь-якої держави - учасник Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що під час ухвалення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідач повинен перевірити зазначений трудовий стаж, набутий позивачем на території будь-якої з державно-учасниць Угоди, в тому числі на території Російської Федерації, з урахуванням положення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Спільноти Незалежної Держави в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року зобов`язання за якою взяли на себе, в тому числі Україна, яка була чинна на момент отримання позивачем спірного страхового стажу.

Колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу, що Законом України від 25 квітня 2024 року за №3674-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питань нарахування страхового стажу та пенсійного забезпечення" (який набрав чинності 23 червня 2024 року) внесено зміни до Закону №1058-IV.

Так, Закон №1058-IV доповнено ст. 24-1 періоди трудової діяльності за межами України, які зараховуються до страхового стажу.

Відповідно ч.2 ст. 24-1 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності до 01 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Станом на момент прийняття спірного рішення про відмову у призначені пенсії від 06 лютого 2025 року №79, Кабінетом Міністрів України не було визначено порядок підтвердження нездійснення виплати пенсії іншою державою.

Крім того, колегія суддів акцентує увагу, що Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 01 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу був прийнятий Постановою Кабінету Міністрів України №562 лише 16 травня 2025 року.

Тобто, станом на день звернення (31 січня 2025 року) до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії та на день прийняття спірного рішення про відмову у призначені пенсії від 06 лютого 2025 року №79, Кабінетом Міністрів України не було визначено порядок підтвердження нездійснення виплати пенсії іншою державою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова у зарахуванні періоду роботи з 08 жовтня 1985 року по 18 липня 1989 року, з 19 липня 1989 року по 03 травня 1991 року до страхового стажу є протиправною.

Відповідно ч.1 ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приписами п.3 Порядку №637 для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З урахуванням вищенаведених норм діючого законодавства, колегія суддів зазначає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно пп.2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пп.2.6 п.2 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08 вересня 1981 року позивач працювала в колгоспі ім. Котовського колишнього Біляївського району Одеської області з 24 лютого 1992 року по 27 березня 1992 року.

При цьому, відповідач не зарахував до стажу позивача вищезазначені періоди роботи позивача, оскільки не містить відомостей про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві.

Крім того, матеріалами справи підтверджено роботу на підприємстві "Бруклін-Київ-Куяльник" з 01 квітня 1997 року по 10 листопада 1997 року підтверджено записами №12,13 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08 вересня 1981 року

З вищевикладеного вбачається, що трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача, а також містить посилання на відповідні накази на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Крім того, згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою Постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162 (далі Інструкція №162), робітники та службовці, які надходять на роботу, зобов`язані пред`являти адміністрації підприємств трудову книжку, оформлену в установленому порядку (п.1.2). У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність (п.2.2). Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами), та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження (п.2.10). Після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей (п.2.11).

Тобто, всі записи які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Колегія суддів зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже й не може впливати на її особисті права.

Також колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Аналогічна правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Таким чином, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позивач має право на зарахування до загального трудового стажу періоду роботи в колгоспі ім. Котовського колишнього Біляївського району Одеської області з 24 лютого 1992 року по 27 березня 1992 року та стаж роботи на підприємстві "Бруклін-Київ-Куяльник" з 01 квітня 1997 року по 10 листопада 1997 року.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.