Справа № 320/58027/24
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2025 року справа №320/58027/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом Державного авіаційного підприємства «Україна» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в:

Державне авіаційне підприємство «Україна» (далі - позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 15.11.2024 №496180705.

Позовна заява обґрунтована тим, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 15.11.2024 № 496180705 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки висновки контролюючого органу не підтверджуються належними та допустимими доказами. Позивач уклав договір постачання від 13.07.2023 № 3848 у межах своєї господарської діяльності, спрямованої на забезпечення повітряного судна А-319-115 запасними частинами, та належно оформив усі первинні документи (податкові та видаткові накладні, рахунок на оплату, платіжну інструкцію), які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і підтверджують реальність господарських операцій. Відповідач у спірному рішенні не навів жодних переконливих доводів чи доказів, які б спростовували достовірність наданих позивачем документів, не довів недобросовісність позивача як платника податків чи фіктивність його контрагента ТОВ «НЕРУС Україна», а також не встановив відсутності економічної мети або ділової доцільності спірних операцій. Посилання відповідача на рішення від 02.02.2024 № 5126 про відповідність ТОВ «НЕРУС Україна» критеріям ризиковості є безпідставними, оскільки така інформація має лише інформативний характер і не є належним доказом. На момент виконання господарських операцій обидві сторони були зареєстровані як юридичні особи та платники ПДВ, установчі документи яких недійсними в судовому порядку не визнавалися. За таких обставин висновок контролюючого органу про нереальність операцій та відмову у формуванні податкового кредиту є необґрунтованим і суперечить вимогам податкового законодавства.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/58027/24 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду шляхом надання:

- засвідчених належним чином копій доказів на підтвердження повноважень Анатолія Мазуренка на підписання позовної заяви від імені Державного авіаційного підприємства «Україна»;

- належним чином завірених копій додатків, наданих до позовної заяви для суду та для відповідача у повному обсязі.

На виконання вимог ухвали суду від 06.12.2024 позивачем 08.01.2025 подано заяву про усунення недоліків.

Таким чином недоліки позову усунуті.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 відкрито провадження в адміністративній справі № 320/58027/24 та вирішено розглядати спочатку, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому не визнає позовні вимоги та просить суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що за результатами документальної перевірки було складено акт від 22.10.2024 № 52425/10-36-07-05/25196197, яким встановлено порушення позивачем норм Податкового кодексу України, зокрема пп. «б» п. 200.4, п. 200.7, п. 200.8, п. 200.9, пп. «б» п. 200.14 ст. 200, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, ст. 200, ст. 201, що призвело до неправомірного завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 161 167,00 грн та завищення від`ємного значення, яке переноситься на наступний податковий період, у розмірі 163 134,00 грн. На підставі встановлених порушень контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.11.2024 № 496180705, яким зменшено суму від`ємного значення ПДВ на 163 134,00 грн. Перевіркою достовірності та правильності формування показників податкового кредиту за серпень 2024 року (рядок 19 декларації, сформований із даних рядка 17, колонка Б, у сумі 2 199 106,00 грн) встановлено його завищення на загальну суму 163 134,00 грн. За результатами аналізу наданих до перевірки документів податкового та бухгалтерського обліку встановлено, що позивач здійснював господарські операції із контрагентом ТОВ «Нерсус Україна» (код 38564316), яке має ознаки ризикового суб`єкта господарювання. Згідно з базами даних ДПС, на дату складання акта перевірки ТОВ «Нерсус Україна» перебувало на обліку у ГУ ДПС у Київській області (м. Бровари), його основним видом діяльності є неспеціалізована оптова торгівля. Відомості за формою 20-ОПП свідчать лише про наявність виробничої бази та офісу, а податковий розрахунок за формою 1-ДФ за III квартал 2023 року підприємством не подано, що унеможливлює встановлення наявності у нього найманих працівників. Крім того, відповідно до додатку 4 рішення від 02.02.2024 № 5126, ТОВ «Нерсус Україна» відповідає критеріям ризиковості платника податку (п. 8 Критеріїв ризиковості). За таких обставин, на думку відповідача, господарські операції позивача із вказаним контрагентом не підтверджують реальність формування податкового кредиту, а висновки, викладені у податковому повідомленні-рішенні від 15.11.2024 № 496180705, є законними та обґрунтованими.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Державне авіаційне підприємство «Україна» є державним комерційним підприємством цивільної авіації, заснованим на державній власності та таким, що входить до сфери управління Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 №115-р та постанови Кабінету Міністрів України від 06.09.2024 №1028. Позивач має статус юридичної особи та платника податку на додану вартість, здійснює діяльність, зокрема, за видами: 51.10 пасажирський авіаційний транспорт (основний), 52.23 допоміжне обслуговування авіаційного транспорту та інші.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Київській області від 03.10.2024 №2711-п проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДАП «Україна» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2024 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування та з урахуванням від`ємного значення з ПДВ попередніх звітних періодів за лютий вересень 2023 року та червень серпень 2024 року.

За результатами перевірки 22.10.2024 складено акт №52425/10-36-07-05/25196197, яким встановлено порушення вимог ст. 44, 198, 200, 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення ДАП «Україна» від`ємного значення, яке підлягає зарахуванню до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, у сумі 163 134 грн.

На підставі зазначеного акта Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.11.2024 №496180705.

ДАП «Україна» не погоджується з висновками контролюючого органу та вважає зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, у зв`язку з чим звернулося до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п.20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Так, відповідно до ст. 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно пункту 75.1. статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п.78.1.2, 78.1.15 п. 75.1 ст.75 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом;

- неподання платником податків або подання з порушенням вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу звіту про контрольовані операції, повідомлення про участь у міжнародній групі компаній, звіту в розрізі країн міжнародної групи компаній, глобальної документації (майстер-файлу) та/або документації з трансфертного ціноутворення.

Правовідносини щодо контролю за правильністю формування податкового кредиту, від`ємного значення з податку на додану вартість, бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, витрат платниками податку між суб`єктами господарювання та контролюючим органом регулюються нормами Податкового кодексу України, Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

У відповідності до вимог пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Як передбачено п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

За змістом положень абз.1 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до абз.2 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Положеннями п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Так, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до змісту п.201.8 ст.201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999 року (далі - Закон №996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Пунктом 5 ст.9 Закону №996 передбачено, що господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У відповідності до ч.1 п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Положеннями ч.2 п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України встановлено, що при повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Сукупність господарських операцій за певний період є господарською діяльністю, метою якої є досягнення доходу.

Водночас, неотримання підприємством доходу від окремих операцій або певної їх сукупності не свідчить, що такі операції не пов`язані із господарською діяльністю, оскільки при здійснені господарських операцій завжди існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від таких операцій.

Отже, прибуток - це мета усієї діяльності, а не результат кожної окремої операції, здійсненої під час такої діяльності. Податковим кодексом віднесення тієї чи тієї господарської операції до господарської діяльності, що становить підприємництво, не ставиться в залежність від того, прибуткова вона чи збиткова.

Таким чином, господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є об`єктивним процесом здійснення господарської діяльності, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик отримати збиток від конкретної операції. Збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської та/або направленої на ухилення від оподаткування.

Вищенаведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №809/2736/13-а, від 21.08.2018 у справі №0870/8352/12, від 27.11.2018 у справі №804/8024/14.

В постанові від 05.05.2020 у справі № 826/14426/16 Верховним Судом сформовано наступний правовий висновок.

Умовами реалізації права платника на формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

При цьому, правові наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально (фактично) вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Верховний Суд в постанові від 05.05.2020 у справі № 826/14426/16 вказав, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Враховуючи наведені позиції Верховного Суду, суд зазначає, що дослідженню підлягають всі обставини здійснення господарських операцій в сукупності з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, наявності трудового ресурсу, змісту послуг, що надаються, тощо.

Судом встановлено, що 13 липня 2023 року між ДАП «Україна» (Покупець) та ТОВ «Нерус Україна» (Продавець) було укладено договір постачання №3848.

Відповідно до пункту 1.1 цього Договору, Продавець зобов`язався поставити Покупцю продукцію, визначену відповідно до класифікатора ДК 021:20-3 «Частини повітряних і космічних літальних апаратів та вертольотів» (придбання запасних частин до ПС А-319-115), згідно зі Специфікацією, що є невід`ємною частиною Договору (далі «Продукція»). Покупець, у свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити Продукцію у порядку, строки та на умовах, визначених Договором.

На виконання умов договору постачання від 13 липня 2023 року №3848, на підставі видаткової накладної від 23 серпня 2023 року №32, ТОВ «Нерус Україна» передало Продукцію ДАП «Україна».

23 серпня 2023 року ТОВ «Нерус Україна» виставило на адресу ДАП «Україна» рахунок на оплату №42.

25 серпня 2023 року ДАП «Україна», на підставі договору постачання від 13 липня 2023 року №3848, видаткової накладної від 23 серпня 2023 року №32 та рахунку на оплату від 23 серпня 2023 року №42, здійснило оплату поставленої продукції, що підтверджується платіжною інструкцією від 25 серпня 2023 року №1174.

29 серпня 2023 року було сформовано податкову накладну, яку направлено до податкового органу.

Відповідно до ст. 1 та ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку є первинні документи, які фіксують господарські операції та повинні містити обов`язкові реквізити.

Згідно з Положенням №88, первинні документи підлягають перевірці за формою і змістом, а після обробки мають відповідні відмітки, що унеможливлюють їх повторне використання.

Визначальною ознакою господарської операції є реальні зміни у майновому стані платника податків. Витрати для цілей оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належними первинними документами, що відображають реальність операції.

Податкові наслідки виникають лише за наявності фактичного руху активів, підтвердженого розрахунковими й платіжними документами.

Така правова позиція підтверджується також постановами Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №813/2013/16 та від 07.04.2021 у справі №640/1931/19.

Враховуючи викладене, суд встановлює, що договір постачання від 13 липня 2023 року № 3848 між ДАП «Україна» (Позивач) та ТОВ «Нерус Україна» (Продавець) укладено в межах здійснення господарської діяльності позивача щодо забезпечення повітряного судна А-319-115 запасними частинами та супроводжувався належним чином оформленими первинними документами податковою та видатковою накладними, рахунком на оплату та платіжною інструкцією, що відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують реальність господарських операцій.

Документи не викликають сумнівів щодо достовірності та в сукупності з іншими доказами підтверджують, що господарські операції позивача були реальними.

Відповідач у податковому повідомленні-рішенні від 15.11.2024 № 496180705 не навів переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації, та не спростував факти господарської діяльності, засвідчені наданими при перевірці документами.

Так, відповідачем не було надано жодних доказів недобросовісності позивача, фіктивності ТОВ «Нерус Україна» або здійснення ДАП «Україна» операцій без економічних причин чи наміру одержати економічний ефект. На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники ПДВ, установчі документи яких не визнавалися недійсними в судовому порядку.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на «критерії ризиковості платника податку» (Додаток 4 Рішення від 02.02.2024 № 5126), оскільки інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах контролюючих органів, носить виключно інформативний характер та не ґрунтується на аналізі первинних документів, а тому не є належним доказом у розумінні процесуального закону (постанова Верховного Суду від 12.06.2018 № 826/16272/13; від 27.02.2018 № 811/2154/13-а). Автоматизоване співставлення даних або дані з інформаційних систем контролюючого органу не можуть визнаватися належними доказами.

Суд зазначає, що спірні господарські операції призвели до реальних змін майнового стану позивача та відповідають його основній господарській діяльності. Первинні документи, надані позивачем і контрагентом, свідчать про економічну обґрунтованість операцій, і є належними та допустимими доказами для підтвердження реальності господарських операцій.

Відповідно до ч. 2 КАС України обов`язок доведення правомірності рішення покладається на відповідача, який не надав доказів протиправності або необґрунтованості операцій. У матеріалах справи немає належних доказів, що фінансово-господарські операції між Позивачем та його контрагентом не мали реальних наслідків для діяльності позивача або були спрямовані на одержання необґрунтованої податкової вигоди.

Верховний Суд у постанові від 04.06.2020 у справі № 340/422/19 зазначив, що податкова інформація, яка міститься в базах даних щодо контрагентів суб`єкта господарювання, а також інформація, надана іншими контролюючими органами, має лише інформативний характер і не є належним доказом відповідно до норм процесуального законодавства.

Водночас податкове законодавство не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами. Якщо платник податків поніс реальні витрати на придбання товарів, робіт чи послуг для використання у своїй господарській діяльності, порушення постачальниками вимог законодавства не може автоматично позбавляти його права на формування витрат та податкового кредиту. Таке право може бути обмежене лише у разі, якщо судом встановлено, що платник податків знав про неправомірні дії свого контрагента та діяв з ним узгоджено (Постанова ВС від 12.06.2018 у справі № 826/11879/13-а). Крім того, невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може беззаперечно свідчити про відсутність ділової мети чи обізнаність платника податків про протиправну діяльність контрагента. Це також не є доказом недостовірності даних податкового обліку (Постанова ВС від 08.05.2018 у справі № 815/3526/17).

Разом із тим, при виборі контрагента платник податків має проявляти належну обачність, адже від цього залежить виконання договорів, отримання прибутку та право на певні пільги, зокрема відшкодування ПДВ. Прояв такої обачності включає перевірку податкової «доброчесності» контрагента через доступні електронні бази даних (реєстри платників ПДВ, анульованих свідоцтв, недобросовісних платників), отримання завірених копій реєстраційних документів, довідок про кількість працівників тощо. Усі ці дії свідчать про належний підхід платника податків до вибору контрагента і можуть підтверджувати правомірність формування податкового обліку (Постанова ВС від 27.03.2018 у справі № 826/1588/13-а).

Неприпустимість покладення відповідальності за неправомірні дії контрагентів підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини. У рішенні у справі «Булвес АД проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його податкових зобов`язань. Суд визнав, що подібні вимоги створюють надмірний тягар для компанії-заявника, порушуючи справедливий баланс між інтересами суспільства та правами компанії.

Отже, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 15.11.2024 № 496180705 є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 3028,00 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державного авіаційного підприємства «Україна» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 15.11.2024 №4961807.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Київській області (вул. Святослава Хороброго, буд. 5А, м. Київ, 03150, ) судовий збір у розмірі 3028 гривень 00 коп. на користь Державного авіаційного підприємства «Україна» (вул. Київський шлях, 2, м. Бориспіль, Київська область, 08303, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.