Справа № 320/31675/25
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року справа №320/31675/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції (далі відповідач та/або ДСР) та просить суд:

- визнати протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні зарахування до стажу в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, період проходження ОСОБА_1 служби в органах Державного бюро розслідувань з 14.09.2018 року по 27.08.2020 року включно;

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснити (провести) зарахування до стажу в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, період проходження ОСОБА_1 служби в органах Державного бюро розслідувань з 14.09.2018 року по 27.08.2020 року включно, про що видати наказ;

- визнати протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, які полягають у не здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 , починаючи з 01.05.2025 надбавки за вислугу років, у розмірі, встановленому законом;

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснити нарахування із включенням до заробітної плати та інших пов`язаних із цим виплат та виплатити виплати ОСОБА_1 надбавку за вислугу років у розмірі, встановленому законом, починаючи з 01.05.2025, з урахуванням раніше проведених виплат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що проходячи службу в органах Державного бюро розслідування, вона виконувала правоохоронні функції, а відтак відповідний період служби має бути зарахований до стажу в поліції на підставі частини 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліції», який своєю чергою дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

16.07.2025 у Київському окружному адміністративному суді зареєстровано відзив на позовну заяву, сформований та поданий відповідачем через систему «Електронний суд» 15.07.2025. Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечує, зокрема посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 по справі № 620/3663/19. При цьому представник відповідача наголошує, що положеннями статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції, серед яких, період проходження служби в Державному бюро розслідувань відсутній. Також представник ДСР наполягає, що надбавка за стаж в поліції та надбавка за вислугу років не є тотожними. Крім цього представник відповідача наголошує, що без скасування або внесення відповідних змін до наказу про призначення позивача, вимога про зобов`язання зарахувати відповідний стаж позивачу є такою, що суперечить закріпленій процедурі підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції.

Позивачем 19.08.2025 до суду подано заяву, в якій остання повідомляє суд, що 22.07.2025 позивачем отримано відзив на позовну заяву, поданий відповідачем через підсистему «Електронний суд». Позивачем зазначено, що відповідь на відзив на позовну заяву позивач подавати не буде, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить адміністративний позов задовольнити. Також, враховуючи, що даний спір для позивача має важливе значення, адже порушує, у тому числі немайнові та майнові права позивача, просить суд прискорити розгляд та вирішення спору по суті на підставі наявних в ній матеріалів.

Згідно із частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України, серія НОМЕР_2 , виданого Доманівським РВ УМВС України в Миколаївській області 04.12.2002 (а.с. 9-13).

Відповідно до витягу з наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 01.05.2025 № 329 о/с призначено полковника поліції ОСОБА_1 , яка прибула в порядку просування по службі на підставі частини 6 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» з Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада «Лють», старшим уповноваженим сектору стратегічного аналізу 3-го управління (розвідувально-аналітичне) Департаменту, установивши їй відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 посадовий оклад 2800 грн, надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 80 % посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням і надбавки за стаж служби та статті 78 розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. Станом на 01 травня 2025 року 02 роки 05 місяців 26 днів, з 01 травня 2025 року (далі Наказ №329) (а.с. 36).

Згідно з Наказом №329 позивачу установлено стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 01.05.2025 2 роки 5 місяців 26 днів, з 01 травня 2025 року.

Вважаючи такий підрахунок стажу служби в правоохоронних органах як такий, що не відповідає дійсності, 07 травня 2025 року позивач звернулась з рапортом до начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України з проханням зарахувати до стажу служби в поліції періоди проходження служби в правоохоронних органах, а саме в Державному бюро розслідувань з 14 вересня 2018 року по 27 серпня 2020 року включно (а.с. 13).

Листом від 19.05.2025 № 19094/04-2025 відповідачем відмовлено в здійсненні зарахування періоду проходження служби в Державному бюро розслідувань до стажу служби поліції з тих підстав, що положеннями частини 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено зарахування до стажу служби в поліції період проходження служби в Державному бюро розслідувань (а.с. 14).

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують її права та охоронювані законом інтереси, з огляду на що звернулась до суду з метою їх захисту та відновлення з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує наступне.

Відповідно до наказу Директора Державного бюро розслідувань від 13.09.2018 № 109-ос ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника директора Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, як обрану за конкурсом з 14 вересня 2018 року, з випробувальним строком 6 місяців (а.с.21).

Згідно з наказом Державного бюро розслідувань від 14.09.2018 № 110-о/с на ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків за вакантною посадою Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на період з 17 вересня 2018 року до призначення керівника цього Територіального управляння в установленому законодавством порядку (а.с.22).

Відповідно до витягу з наказу Державного бюро розслідувань від 26.11.2018 № 201-ос ОСОБА_1 переведено на посаду першого заступника Директора начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві 26 листопада 2018 року, за її згодою. Присвоєно ОСОБА_1 четвертий ранг державного службовця, як такій, яка має спеціальне звання полковника податкової міліції (а.с. 23).

Суд зауважує, що правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначено Законом України «Про Державне бюро розслідувань» від 12.11.2015 № 794-VIII (далі ДБР) (далі Закон № 794-VIII).

Положеннями частини 1 статті 1 Закону № 794-VIII (у редакції чинній станом на час призначення позивача на посаду - 14.09.2018) передбачено, що Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Завдання Державного бюро розслідувань визначені статтею 5 Закону № 794-VIII, відповідно до якої Державне бюро розслідувань вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування:

1) злочинів, вчинених службовими особами, які займають особливо відповідальне становище відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про державну службу", особами, посади яких віднесено до першої - третьої категорій посад державної служби, суддями та працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України;

2) злочинів, вчинених службовими особами Національного антикорупційного бюро України, заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури або іншими прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності детективів підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України;

3) злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військових злочинів), крім злочинів, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України.

Аналіз вказаного свідчить про те, що сферою діяльності ДБР є здійснення правоохоронної діяльності, що спрямовується на запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Також з урахуванням внесених змін Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 № 305-IX (далі Закон № 305-IX) у статті 1 слова «центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою» замінено словами «державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо».

Наведене у своїй сукупності свідчить про те, що ДБР є правоохоронним органом та здійснює правоохоронну діяльність.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 794-VIII (у редакції чинній станом на час призначення позивача на посаду - 14.09.2018) систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні органи, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні та інші підрозділи. Організаційну структуру Державного бюро розслідувань затверджує Директор Державного бюро розслідувань за погодженням із Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону № 794-VIII (у редакції чинній станом на час призначення позивача на посаду (14.09.2018)) до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці, працівники, які уклали трудовий договір із Державним бюро розслідувань.

Також положеннями частини 3 статті 14 Закону № 794-VIII (у редакції чинній станом на час призначення позивач на посаду - 14.09.2018) на службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у цих підрозділах затверджуються Директором Державного бюро розслідувань. Призначення на посади у Державному бюро розслідувань, крім посад, визначених у частині першій статті 10, частині першій статті 13 та частині першій статті 24 цього Закону, здійснюється за результатами відкритого конкурсу, що проводиться в порядку, визначеному Директором Державного бюро розслідувань на основі Типового порядку проведення відкритого конкурсу, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У той же час Законом № 305-IX статтю 14 Закону № 794-VIII викладено у такій редакції:

«4. Порядок присвоєння спеціальних звань особам рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань та їх співвідношення з іншими спеціальними, а також військовими званнями і рангами державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України.

5. Трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

6. Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.

На осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом…».

В силу вимог частини 2 та частини 3 статті 19 Закону № 794-VIII особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з частиною 2 статті 20 Закону № 794-VIII на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 16.05.2019 № 2720-VIII внесено зміни, зокрема, до Закону № 794-VIII шляхом доповнення його новою статтею

14-2, відповідно до пункту 4 частини першої якої установлюються такі спеціальні звання осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, зокрема, спеціальні звання старшого начальницького складу - підполковник Державного бюро розслідувань.

Разом з цим правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Статтею 1 Закону № 580-VIII регламентовано, що Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

В силу вимог частини 1 та 2 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з статтею 60 Закону № 580-VIII встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Між тим положеннями статті 78 Закону № 580-VIII врегульовано питання стажу служби в поліції.

Зокрема, частина перша статті 78 Закону № 580-VIII встановлює, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

В розрізі положень частини 2 статті 78 Закону № 580-VIII до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення (ч. 4 ст. 78 Закону № 580-VIII).

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти висновку, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. Одночасно до стажу служби в поліції, зокрема, зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

У постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі № 440/1564/20, суд сформував висновки про те, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Також у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 по справі № 826/16143/18 сформовано висновки про таке:

«Аналізуючи повноваження, завдання та функції цих органів, Верховний Суд приходить до висновку, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Визначаючи наявність чи відсутність такого права необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Верховний Суд, враховуючи вказані правові норми, приходить до висновку, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України. Даний висновок підтверджується також тим, що позивачу під час проходження служби у податковій міліції було присвоєно спеціальне звання - лейтенант податкової міліції, а в подальшому старший лейтенант податкової міліції, яке у свою чергу призначалось на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114.».

Отже, в подібних правовідносинах Верховний Суд сформував висновки, що однією з ключових ознак для зарахування стажу служби в правоохоронних органах (органах внутрішніх справ) до стажу в поліції є не наявність ознаки підпорядкування органів державної влади, а безпосередньо суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Суд зауважує, що відповідно до Положення про Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (далі Положення про ТУ ДБР), затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 26.11.2018 № 166, основними завданнями територіального управління були участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері протидії злочинності, а також, запобігання, виявлення припинення розкриття і розслідування на території Кіровоградської, Миколаївської, Одеської областей злочинів, віднесених до компетенції ДБР, або злочинів, розслідування яких доручено слідчим ТУ ДБР у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 36 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Положення про ТУ ДБР, Територіальне управління ДБР відповідно до покладених на нього завдань здійснювало, зокрема: оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування, віднесених до підслідності ДБР; досудове розслідування у кримінальних провадженнях , підслідність яких визначена за слідчими ТУ ДБР; розшук осіб, які переховувались від слідства та суду; співпрацю з юридичними та фізичними особами, у тому числі на договірних засадах, використання гласних і негласних, штатних і позаштатних на підставах та в порядку, встановлених законом, дотримуючись умов добровільності і конфіденційності; забезпечує впровадження у слідчу практику сучасних можливостей криміналістичної науки, методів та практичного досвіду щодо організації, тактики і методики розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його підслідності; організаційно-методичне, інформаційно-аналітичне та технічне забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його підслідності; вжиття заходів щодо відшкодування завданих державі, фізичним та юридичним особам збитків, здійснення розшуку та арешту коштів, майна, що могли бути предметом конфіскації чи спеціальної конфіскації; забезпечення із залученням інших правоохоронних органів особистої безпеки осіб рядового та начальницького складу, державних службовців ТУ ДБР, а також, захист осіб, які брали участь у кримінальному судочинстві від протиправних посягань; забезпечувало відповідно до законодавства додержання режиму захищеної законом таємниці та іншої інформації з обмеженим доступом; проводило самостійно або у взаємодії з іншими правоохоронними органами України оперативні заходи щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів з урахування специфіки регіону, в тому числі шляхом ініціювання та участі в оперативних заходах, що проводились іншими правоохоронними та контролюючими органами.

Частиною 1 статті 38 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) регламентовано, що органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.

Згідно з пунктом «г» частини 2 статті 38 КПК України досудове слідство здійснюють органи Державного бюро розслідувань.

Відповідно до частини 1 статті 39 КПК України керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування.

Як вже було зазначено судом вище, позивач перебувала на посаді першого заступника директора начальника слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві. Відповідно до зазначеної позивачем інформації у позовній заяві вона виконувала функції керівника слідчого підрозділу. Доказів зворотного матеріали справи не містять, будь-якого спростування із наданням належних та достатніх доказів на підтвердження останнього у відзиві на позовну заяву представником відповідача не наведено.

Таким чином, фактичні обставини свідчать, що ОСОБА_1 , в розрізі положень кримінально-процесуального законодавства та, з урахуванням положень статті 39 КПК була керівником органу досудового розслідування та виконувала кримінально-процесуальну функцію, що притаманно лише здійсненню правоохоронної діяльності.

За таких обставин, на переконання суду, проходження позивачем служби в ДБР з 14.09.2018 року по 27.08.2020 року включно є правоохоронною діяльністю, оскільки службові обов`язки, які виконувалися позивачем під час несення служби в ДБР (здійснення досудового розслідування) за свою суттю та змістом є притаманними функціями органів внутрішніх справи.

Також при вирішенні спору по суті, суд вважає за необхідне звернути увагу, що наказом Державного бюро розслідувань від 19.08.2019 № 194, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.08.2019 за № 965/33936, затверджено перелік посад у центральному апараті та територіальних органах Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, відповідно до якого перший заступник Директора має граничне спеціальне звання підполковник Державного бюро розслідувань.

Отже, посада, яку позивач обіймала в ТУ ДБР, а саме, перший заступник директора Територіального управління начальник слідчого управління, підлягала заміщенню виключно особами рядового та начальницького складу і мала граничне спеціальне звання «підполковник Державного бюро розслідувань».

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743 затверджено Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань (далі Положення № 743), яке визначає порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, їх права та обов`язки.

Згідно з пунктом 3 Положення № 743 особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань (далі - особи рядового та начальницького складу) є громадяни України, які на конкурсній основі у добровільному порядку (за контрактом) прийняті на службу до Державного бюро розслідувань і яким присвоєно спеціальні звання осіб рядового та начальницького складу відповідно до законодавства.

В силу вимог пункту 24, 25 Положення № 743 особи рядового та начальницького складу у випадках, передбачених Законом України Про Державне бюро розслідувань, на підставі та в порядку, що визначені Законом України Про Національну поліцію, зберігають, носять та застосовують вогнепальну зброю і спеціальні засоби, а також застосовують заходи фізичного впливу.

Особи рядового та начальницького складу користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України Про Національну поліцію, інших законів України з урахуванням положень Закону України Про Державне бюро розслідувань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2020 № 13 (яка діяла до 27.05.2020) затверджено Порядок присвоєння спеціальних звань начальницького складу Державного бюро розслідувань (далі Порядок № 13), який визначає механізм присвоєння спеціальних звань начальницького складу Державного бюро розслідувань.

Надалі постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 № 564 затверджено Порядок присвоєння спеціальних звань рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань (далі Порядок № 564).

Тут і надалі разом Порядки.

Додатком № 4 до Порядку № 13 та Додатком № 4 до Порядку № 564 затверджено Схеми співвідношення між спеціальними званнями податкової міліції та спеціальними званнями Державного бюро розслідувань, відповідно до яких спеціальне звання «полковник податкової міліції» відповідає спеціальному званню «полковник Державного бюро розслідувань».

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що станом на час вступу на службу до ДБР ОСОБА_1 мала спеціальне звання «полковник податкової міліції», а умови для зайняття посади, яку позивач обіймала в ДБР, передбачали обов`язкове її заміщення особами рядового та начальницького складу.

Суд наголошує, що відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 26.11.2018 № 201-ос ОСОБА_1 було переведено на посаду першого заступника директора начальника слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві та присвоєно 4 ранг державного службовця, як такій, яка має спеціальне звання полковника податкової міліції, відповідно до співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою КМУ від 20.04.2016 №306 зі змінами і доповненнями.

Більше того Державним бюро розслідувань 12.12.2024 внесено зміни до свого підзаконного нормативного акту, яким регулюється механізм реалізації норм законодавства щодо встановлення доплати за вислугу років та обчислення стажу служби (роботи), який дає право на доплату за вислугу років працівника державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Директора ДБР від 08.10.2021 (в редакції наказу ДБР від 12.12.2024) - Інструкції №524, відповідно до пункту 2.2.2 якої до стажу служби, що дає право на отримання доплати за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки, зараховуються періоди, які визначені частиною другою статті 78 Закону України «Про національну поліцію» та час проходження служби в Державному бюро розслідувань на посадах, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу.

Разом з цим частиною 1 статті 23 Закону № 794-VIII контроль за діяльністю Державного бюро розслідувань здійснюється комітетом Верховної Ради України, до предмета відання якого належать питання правоохоронної діяльності, у порядку, визначеному Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

В силу вимог пункту 1 (а) частини третьої статті 23 Закону № 794-VIII письмовий звіт про діяльність Державного бюро розслідувань повинен містити інформацію про кількість зареєстрованих заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, віднесені до підслідності Державного бюро розслідувань.

Резюмуючи викладене, суд вважає, що період служби ОСОБА_1 з 26.11.2018 по 27.08.2020 включно в ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, є періодом безпосередньої правоохоронної діяльності під час організації досудового розслідування.

Суд також враховує ті обставини, що станом на час вступу позивача на службу до ДБР загадані вище нормативно-правові акти не були розроблені, однак, суд погоджується, що наведене свідчить виключно про прогалини в нормативно-правовому регулюванні таких правовідносин.

Наведений висновок суду випливає, у тому числі виходячи з аналізу пункту 2 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 794-VIII, що фактично передбачає необхідність приведення у відповідність із цим Законом законів України та інших нормативно-правових актів та можливість їх застосування до приведення Закону № 794-VIII у відповідність.

З урахуванням наведеного, на переконання суду, в межах спірних правовідносин відсутність розроблення законодавцем нормативно-правових актів, які б регулювали спірні правовідносини в проміжок часу періоду проходження позивачем служби в ДБР (часткового, охоплює не весь період служби), та подальше його врегулювання на нормативну рівні не може нівелювати та позбавляти її права на зарахування відповідного періоду служби до періоду служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки. У іншому ж випадку такі обставини мають дискримінаційні ознаки.

Беручи до уваги викладене, суд вважає протиправними дії Департаменту стратегічного розслідувань Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні зарахування до стажу в поліції, період проходження ОСОБА_1 служби в органах Державного бюро розслідувань з 14.09.2018 року по 27.08.2020 року включно.

Як наслідок наявні правові підстави для зобов`язання відповідача вчинити такі дії.

Вирішуючи ж спір в частині наявності /відсутності правових підстав для врахування відповідного періоду служби в органах ДБР до стажу поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, враховуючи позицію відповідача, що викладена останнім у відзиві на позовну заяву, суд зауважує про наступне.

Стосовно релевантності застосування до спірних правовідносин постанови Верховного Суду від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19, на яку посилається у відзиві на позовну заяву представник ДРС, суд вказує про таке.

Так предметом розгляду загаданої адміністративної справи було визнання протиправним і скасування наказу від 07.11.2019 №352 о/с, поновлення на посаді начальника Срібнянського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області та зобов`язання відповідача перерахувати грошове забезпечення у межах виділених асигнувань відповідно до штатної посади з 07.11.2019.

У пунктах 54 та 55 постанови у справі № 620/3663/19 Верховний Суд зауважив, що зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці, зокрема, постановах Верховного Суду, на які посилалися сторони і суди попередніх інстанцій під час вирішення цієї справи.

Таким чином, оскільки після 01 травня 2022 року законодавчо врегульовані спірні питання щодо переміщення поліцейських по службі, то відсутні обґрунтовані підстави й доцільність відступати від висновку щодо застосування відповідних норм Закону № 580-VIII у попередній редакції, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду, та формулювати інший висновок щодо застосування цих норм, які після вказаної дати не підлягатимуть застосуванню в судовій практиці до правовідносин, аналогічних тим, які виникли в цій справі.

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку, що Верховним Судом у справі № 620/3663/19, на яку посилається відповідач, досліджувалось питання субсидіарного застосування норм трудового законодавства, а саме Кодексу законів про працю України, нормами якого даний адміністративний позов у справі, що розглядається, позивачем не обґрунтовується.

Більше того, Верховним Судом у загаданій справі № 620/3663/19 досліджувалось питання правомірності питання звільнення особи та поновлення її в органах національної поліції, що не є тотожним предмету розгляду даної адміністративної справи.

Відтак, суд вважає хибними посилання відповідача в зазначеній частині, відтак останні не можуть бути покладені в основу рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 31.03.2020 у справі № 520/2067/19, суд звертає увагу, що в окресленій постанові Верховним Судом сформовано висновки, що пункт 2 Постанови № 393 не може бути застосовано при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки в порядку статті 78 Закону № 580-VIII, оскільки Постанова № 393 прийнята на виконання Закону № 2262-XII та може бути застосована для визначення вислуги років особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ саме у випадку призначення пенсії за вислугу років. У свою чергу, при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи частини 2 статті 78 Закону №580-VIII, якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції.

Варто звернути увагу, що позивач не мотивує позовні вимоги нормами Постанови КМУ

№ 393. Тому всі посилання представника відповідача на згадану постанову Верховного Суду, у тому числі постанови від 19.11.2019 по справі № 520/903/19, від 22.07.2020 у справі № 520/5960/19, від 13.08.2020 по справі № 820/6656/16, від 15.12.2021 по справі 520/11545/19, від 09.09.2021 по справі № 520/5021/19, судом відхиляються.

Поза цим, суд нагадує, що частиною 1 статті 78 Закону № 580-VIII чітко регламентовано, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Тобто стаж служби в поліції передбачає наявність у поліцейського права на отримання:

- надбавки за вислугу років;

- додаткової оплачуваної відпустки.

Згідно з частиною 3 статті 93 Закону № 580-VIII за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Водночас за правилами визначеними в частині 1 та в частині 2 статті 94 Закону

№ 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок № 260), який визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 надбавка за стаж служби в поліції поліцейським виплачується у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у розмірах згідно з додатком 11 до постанови № 988.

Обчислення вислуги років для виплати надбавки за стаж служби поліцейським проводиться підрозділами кадрового забезпечення за матеріалами особової справи поліцейського та оголошується відповідним наказом керівника органу поліції в разі призначення на посаду, крім випадків призначення на іншу посаду в одному органі Національної поліції та за умови наявності обчисленої вислуги за попередньою посадою.

Оголошення вислуги років для виплати надбавки за стаж служби Голові Національної поліції України або особі, яка тимчасово виконує його обов`язки, проводиться наказом Міністра внутрішніх справ України.

До вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».

Поліцейським, яким відповідно до цих Порядку та умов передбачено підвищення посадового окладу, надбавка за стаж служби нараховується з нового посадового окладу в підвищеному розмірі та окладу за спеціальним званням.

Аналіз окресленого дає суду підстави дійти до висновку, що обчислення вислуги років є складовою частиною для встановлення та, як наслідок виплати надбавки за стаж служби поліцейським.

Отже, за висновком суду, частина 1 статті 78 Закону № 580-VIII встановлює додаткові так звані пільги для поліцейських, отримання яких поставлено в залежність від стажу в поліції, який в свою чергу, має обраховуватися, серед іншого, з урахуванням положень Порядку

№ 260, виходячи з обчислення вислуги років до якої зараховуються періоди, які визначені частиною 2 статті 78 Закону № 580-VIII.

За таких обставин, застосування словосполучень «надбавка за стаж служби в поліції» та «надбавка за вислугу років», в контексті спірних правовідносин, на переконання суду, є тотожними.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи судом встановлено протиправність дій відповідача, що полягають у не зарахуванні ОСОБА_1 до стажу в поліції, періоду проходження нею служби в органах ДБР на підставі частини 2 статті 78 Закону № 580-VIII з 14.09.2018 року по 27.08.2020 року включно та наявність правових підстав для його зарахування, що мало своїм наслідком порушення майнових прав позивача, зокрема стосовно позбавлення права на отримання надбавки за вислугу років (стаж в поліції) та й, відповідно додаткової оплачуваної відпустки, суд вважає наявними правові підстави для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Між тим при вирішенні спору по суті, суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що без скасування або внесення відповідних змін до наказу про призначення позивача, вимога про зобов`язання зарахувати відповідний стаж позивачу є такою, що суперечить закріпленій процедурі підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 № 1235, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.12.2016 за № 1668/29798, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі Порядок № 1235), який розроблено відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими.

Згідно з розділом ІІ Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що зміни в службовій діяльності, зокрема в частині обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років (за стаж в поліції), надання додаткової оплачуваної відпустки є підставою для видання наказів по особовому складу.

Таким чином рішення суду, у разі набрання ним законної сили, є підставою для видання наказу по особовому складу в частині щодо стосується позивача, адже вносить зміни в службову діяльність ОСОБА_1 , зокрема в частині обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років (за стаж в поліції), надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною 2 статті 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Інші доводи та заперечення сторін не впливають на вирішення спору по суті.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується квитанцією про сплату № 6890-1750-6572-6011 від 23.06.2025.

Оскільки адміністративний позов підлягає до задоволення, то сума сплаченого позивачем судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні зарахування до стажу в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років (стаж в поліції) і надання додаткової оплачуваної відпустки, період проходження ОСОБА_1 служби в органах Державного бюро розслідувань з 14.09.2018 року по 27.08.2020 року включно.

3. Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснити (провести) зарахування до стажу в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років (стаж в поліції) і надання додаткової оплачуваної відпустки, період проходження ОСОБА_1 служби в органах Державного бюро розслідувань з 14.09.2018 року по 27.08.2020 року включно, про що видати наказ.

4. Визнати протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, які полягають у не здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 , починаючи з 01.05.2025 надбавки за вислугу років (стаж в поліції), у розмірі встановленому законом.

5. Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснити нарахування із включенням до заробітної плати та інших пов`язаних із цим виплат та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років (стаж в поліції) у розмірі, встановленому законом, починаючи з 01.05.2025, з урахуванням раніше проведених виплат.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, б. 10, ідентифікаційний код 43305056) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.