Справа № 440/14595/24
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/14595/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молодецького Р.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якій з урахуванням уточнення просить:

- визнати протиправним дії та скасувати рішення № 14 від 13.11.2024 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції згідно з пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 із зменшенням пенсійного віку, передбаченого ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати звернення, а саме з 20.10.2023.

Позовні вимоги обґрунтувала посиланням на те, що відповідачем проігноровано висновки суду, викладені в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 у справі № 440/4572/24, оскільки позивач має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту "б" статті 13 Закону Nє1788-XII після досягнення віку 50 років за умови наявності страхового (трудового) стажу роботи не менше 20 років та спеціального (пільгового) стажу роботи за Списком №2 не менше 10 років. У разі наявності у позивача не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи жінкам. На підставі викладеного вважає, що зарахувавши період роботи з 14.09.1994 року по 04.05.2004 року на посаді виготовлювача натуральної ковбасної оболонки мясожирового цеху «Пирятинський м?ясокомбінат» до пільгового стажу за Списком № 2, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та відмовляючи мені у призначенні пенсії з 20.10.2023 діяв поза межами повноважень.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20.01.2025 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому представник ГУ ПФУ м. Києві зазначає, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку із відсутністю пільгового стажу за Списком № 2 (10 років).

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заяві по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України № НОМЕР_1 .

20.10.2023 позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (список №2) відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням ГУПФ України в м. Києві від 26.10.2023 №14 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з огляду на недосягнення нею пенсійного віку (55 років), а також відсутність необхідного страхового та пільгового стажу роботи

Не погодившись з рішенням пенсійного органу від 26.10.2023 №14, позивач звернулась до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 у справі № 440/4572/24 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.10.2023 №14 про відмову в призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 роботу з 14.09.1994 по 04.05.2004 на посаді виготовлювача натуральної ковбасної оболонки до пільгового стажу за Списком №2, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (номер в ЄДРСР 121530805).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд дійшов висновку, що записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 підтверджено, що позивач 14.09.1994 прийнята на роботу за переведенням в Орендне підприємство "Пирятинський м`ясокомбінат" учнем виготовлювача натуральної ковбасної оболонки м`ясожирового цеху; 27.12.1994 - присвоєний 3 розряд виготовлювача натуральної ковбасної оболонки м`ясожирового цеху, 31.07.1995 - в зв`язку з реорганізацією ОП"Пирятинський м`ясокомбінат" звільнена у порядку переведення до ВАТ "Пирятинський м`ясокомбінат", п. 5 ст. 36 КЗпП України, 01.08.1995 - прийнята на роботу в порядку переведення до ВАТ "Пирятинський м`ясокомбінат" виготовлювачем натуральної ковбасної оболонки 3 розряду; 01.04.2000 - присвоєний 4 розряд виготовлювача натуральної ковбасної оболонки; 06.10.2002 - присвоєний 5 розряд виготовлювача натуральної ковбасної оболонки; 05.05.2004 - переведена обробником субпродуктів 4 розряду. Тож трудовою книжкою ОСОБА_1 підтверджено, що у період з 14.09.1994 по 04.05.2004 вона безперервно працювала виготовлювачем натуральної ковбасної оболонки. За вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що рішення ГУПФ України в м. Києві від 26.10.2023 №14 належить визнати протиправним та скасувати, зобов`язавши цей пенсійний орган зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 роботу з 14.09.1994 по 04.05.2004 на посаді виготовлювача натуральної ковбасної оболонки до пільгового стажу за Списком №2, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Окрім того, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ після досягнення віку 50 років за умови наявності страхового (трудового) стажу роботи не менше 20 років та спеціального (пільгового) стажу роботи за Списком №2 не менше 10 років. У разі наявності у позивача не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 у справі № 440/4572/24 ГУ ПФУ в м. Києві повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 20.10.2023 та прийнято рішення від 13.11.2024 № 14, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку із відсутністю пільгового стажу за Списком № 2 (10 років). За змістом вказаного рішення відповідно до наданих до заяви документів загальний страховий стаж враховано повністю 27 років 9 місяців 27 днів, пільговий стаж за Списком № 2 враховано з 14.09.1994 по 04.05.2004 та складає 9 років7 місяців 22 дні.

Не погодившись з рішенням пенсійного органу від 13.11.2024 № 14, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У пункті 5 рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії, до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

У силу пункту "б" статті 13 Закону №1788-XII в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Також частиною першою статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") /надалі - Закон №1058-IV/ передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом пункту 2 частини другої цієї статті, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

23.01.2020 Конституційний Суд України ухвалив Рішення №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.

Цим Рішенням Суд визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.

У пункті 2 резолютивної частини Рішення Суд зазначив, що стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

А відповідно до пункту 3 згаданого Рішення Суд визначив, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: ... б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: (...) жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У цій справі спір стосується наявності чи відсутності у позивача права на призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону №1788-XII.

Суд враховує, що вимогами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах жінкам з підстави, визначеної пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII), визначено: 1) досягнення віку 55 років; 2) наявність страхового стажу тривалістю не менше 25 років; 3) наявність пільгового стажу роботи за списком №2 щонайменше 10 років.

Аналогічні вимоги містяться також у пункті 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII.

ОСОБА_1 на дату звернення до пенсійного органу із заявою від 20.10.2023 про призначення пенсії виповнилось повних 50 років.

Пенсійний орган у рішенні від 13.11.2024 № 14 обчислив стаж роботи ОСОБА_1 та визначив, що загальний страховий стаж роботи позивача на дату звернення із заявою про призначення пенсії становив 21 рік 09 місяців 27 днів, а спеціальний стаж роботи за списком №2 - 9 років 7 місяців 22 дні.

Тобто, на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 від 20.10.2023 позивач досягла необхідного віку та у неї наявно не менше половини необхідного стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці (9 років 7 місяців 22 дні), що є достатнім для при значення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

З огляду на викладене вище, доводи відповідача про відсутність необхідного стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах є помилковими, а оскаржуване рішення від 13.11.2024 № 14 прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.11.2024 № 14 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а.

Зважаючи на викладене вище, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 20.10.2023.

Таким чином, позов ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог обґрунтований та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про виплачувати пенсії (тобто надалі), то суд зазначає, що зі змісту статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин, тому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів особи на момент її звернення до суду, суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

Отже, судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Отже в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Тому при задоволенні позову суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Стосовно клопотання позивача про встановлення судового контролю виконання рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у справі №440/14595/24/25, суд зазначає.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Отже, в силу наведеної вище норми права у цій справі суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною 5 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання. Перебіг строку для подання звіту починається з дня набрання законної сили рішенням суду. Заява, передбачена абзацом першим цієї частини, може бути подана не пізніше завершення судових дебатів, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №440/14595/24 задовольнити та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протягом трьох місяців з дати набрання законної сили цим рішенням суду подати до суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 у справі №440/14595/24.

Встановлюючи строк для подання звіту, суд врахував особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 42098368; вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.11.2024 № 14 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 20.10.2023.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №440/14595/24 - задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протягом шістдесяти днів з дати набрання законної сили цим рішенням суду подати до суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 у справі №440/14595/24.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р.І. Молодецький