Справа № 280/5018/25
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 серпня 2025 року Справа № 280/5018/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування додаткової грошової допомоги в розмірі 100 тис. грн. за протягом стаціонарного лікування ОСОБА_1 за період з листопада 2024 року по травень 2025 року включно;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та доплату, ОСОБА_1 , додаткової грошової винагороди у зв`язку з перебуванням на лікуванні, пов`язаним із захистом Батьківщини за період листопада 2024 року по травень 2025 року в розмірі 100 тис. грн. включно;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити доплату, ОСОБА_1 , додаткової грошової винагороди у зв`язку з перебуванням на лікуванні, пов`язаним із захистом Батьківщини за період листопада 2024 року по травень 2025 року в розмірі 100 тис. грн. включно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . Позивач перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах: з 25.12.2024 по 24.01.2025 у Психоневрологічному диспансері Дніпровського державного медичного університету; з 13.03.2025 по 21.04.2025 в КП «ДБКЛПБ» ДМР. Згідно довідки ВЛК від 17.04.2025 № 2025-0417-0944-3931-7 захворювання: F43.1 Посттравматичний стресовий розлад, ТАК, пов`язаний з захистом Батьківщини. У виписках зазначено, що лікування відбувалося як по основному діагнозу: посттравматичний стресовий розлад, так і по супутнім захворюванням: наслідки ВТ від 11.11.2023, ВОСП ділянки правого колінного суглобу у вигляді посттравматичної невропатії правого зонального малогомілкового нерву з сенсорними розладами. Супутній діагноз також пов`язаний із захистом Батьківщини на підставі довідки про обставини травми № 13267 від 04.12.2023. 28.05.2025 позивач подав рапорт з вимогою провести перерахунок грошового забезпечення та виплати додаткової грошової винагороди у зв`язку з перебуванням на лікуванні по захворюванню, пов`язаним із захистом Батьківщини за період з листопада 2024 року по травень 2025 року включно. Проте, листом від 07.06.2025 №6515 командування військової частини НОМЕР_2 повідомило про відсутність правових підстав для здійснення виплати додаткової винагороди за період перебування у лікувальному закладі щодо лікування посттравматичного стресового розладу. Позивач, не погоджуючись із діями командування військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди, вважачи такі дії протиправними, звернувся з даною позовною заявою до суду. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 20.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

07.07.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що в довідці ВЛК та інших медичних документах, відсутні докази того, що у період з 25 грудня 2024 по 24 січня 2025 року та з 13 березня 2025 по 21 квітня 2025 року проходив стаціонарне лікування саме у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), отриманим під час захисту Батьківщини. Натомість, позивач надав документи, які встановлюють, що він перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок психічного захворювання. Будь-яких доказів, що у зазначений період позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), отриманим під час захисту Батьківщини, позивач військовій частині і до суду не надав. Відповідно, військова частина наголошує, що відсутні будь-які правові підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за час лікування позивачу. Звертає увагу суду, що Постановою КМУ № 168, Порядком № 260, Окремим дорученням № 912/з/29 передбачено виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), отриманим під час захисту Батьківщини. Позивач не звертався до військової частини НОМЕР_2 щодо стаціонарного лікування у зв`язку із пораненням (травмою, контузією, каліцтвом) у періоди, окрім з 25 грудня 2024 по 24 січня 2025 року та з 13 березня 2025 по 21 квітня 2025 року. До суду позивач не надав будь-яких підтверджень правомірності таких вимог. Зважаючи на викладене, в задоволенні позову просить суд відмовити.

09.07.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Так, у відповіді на відзив представником позивача зазначено, що із виписних епікризів вбачається, що в діагнозах вказано: стан після повторних вибухових травм з цефалічним синдромом, астено-вегетативним синдромом, дизсомнією з діагнозом «F43.1 ПТСР». Психічний розлад позивача є наслідком отриманих численних вибухових травм, до того ж причинний зв?язок захворювання, вказує на те, що діагноз ОСОБА_1 це наслідки отримання численних контузій, під час безпосередньої участі у бойових діях. Військова частина НОМЕР_2 шляхом поділу обставин проходження стаціонарного лікування бажає виокремити період лікування по діагнозу "ПТСР", не беручи до уваги обставини, щодо виникнення цього діагнозу. Позивач лікувався по-перше по основним захворюванням, на які посилається відповідач, а по-друге по супутнім захворюванням, травмам, пораненням, каліцтвам, які виникли внаслідок бойових дій пов`язаних із Захистом Батьківщини. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

31 жовтня 2023 року за безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, позивач, виконуючи бойове завдання поблизу н.п. Південне Донецької області, отримав поранення: посттравматична цефалгія, що підтверджується довідкою про обставини травми, виданою військовою частиною НОМЕР_2 від 16.11.2023 №1280.

11 лиистопада 2023 року за безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, позивач, виконуючи бойове завдання поблизу н.п. Південне Донецької області, отримав поранення: вибухова травма, вогнепальне осколкове сліпе поранення ділянки правого колінного суглоба з наявністю стороннього тіла, що підтверджується довідкою про обставини травми, виданою Військовою частиною НОМЕР_2 від 04.12.2023 №13267.

Позивач у період, зокрема, з 25.12.2024 по 24.01.2025 безперервно перебував на лікуванні з діагнозом «ПТСР, що є наслідком психотравмуючих подій, а саме - стан після вибухових травм, контузій» у Психоневрологічному диспансері Дніпровського державного медичного університету, а в період з 13.03.2025 по 21.04.2025 з діагнозом «F43.1 - ПТСР, що є наслідком психотравмуючих подій, а саме - стан після вибухових травм, контузій» в КП «Дніпропетровській багатопрофільній клінічній лікарні з надання психіатричної допомоги».

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 17.04.2025 № 2025-0417-0944-3931-7 захворювання: F43.1 Посттравматичний стресовий розлад, ТАК, пов`язаний із захистом Батьківщини.

У зв`язку з невиплатою Військовою частиною НОМЕР_2 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за періоди з за період листопада 2024 року по травень 2025 року включно, у розмірі 100000 грн щомісячно пропорційно часу лікування, позивачем 28.05.2025 було подано до відповідача заяву (рапорт) із вимогою виплатити вищезазначену додаткову винагороду.

Листом від 07.06.2025 36515 вих. позивача було повідомлено про відсутність підстав для здійснення виплати додаткової винагороди за період перебування у лікувальному закладі щодо лікування посттравматичного стресового розладу.

Позивач вважаючи, що відповідач протиправно за весь період перебування його на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я не виплатив йому додаткову винагороду та відмовив в задоволені його рапорут, звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

01.04.2022 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни до вказаної вище постанови КМУ №168, згідно яких до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів Українивід 01.04.2022 №400 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» - ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Таким чином, особи, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії - включаються до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач у період, зокрема, з 25.12.2024 по 24.01.2025 безперервно перебував на лікуванні з діагнозом «ПТСР, що є наслідком психотравмуючих подій, а саме - стан після вибухових травм, контузій» у Психоневрологічному диспансері Дніпровського державного медичного університету, а в період з 13.03.2025 по 21.04.2025 з діоганозом «F43.1 - ПТСР, що є наслідком психотравмуючих подій, а саме - стан після вибухових травм, контузій» в КП «Дніпропетровській багатопрофільній клінічній лікарні з надання психіатричної допомоги», а доводи відповідача про те, що у цей період позивач перебував в закладах охорони здоров`я ніби то у зв`язку із захворюванням, а не через отримане ним пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини - не приймається судом до уваги та спростовується вищезазначеними обставинами.

Разом з цим, згідно п. 9 Розділу ХХХIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний включити позивача до наказу про виплату йому додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн на місяць, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період перебування його на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, у період дії воєнного стану, зокрема, за період з 25.12.2024 по 24.01.2025 та з 13.03.2025 по 21.04.2025, тому позов у цій частині позовних вимог підлягає до задоволення.

Однак, позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та доплату позивачу додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн на місяць, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період перебування останнього на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням - не підлягає до задоволення, оскільки такий обов`язок з виплати додаткового винагороди позивачу виникне у відповідача у майбутньому, тобто лише після видання наказу про включення позивача до наказу про виплату йому такої додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн на місяць, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022. Крім того, відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 2005.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Також у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Інші доводи сторін, не впливають на правильність вирішення спору по суті, а отже не потребують детальних відповідей.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати допущену бездіяльність командиром військової частини НОМЕР_2 щодо не включення ОСОБА_1 до наказу про виплату йому додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн на місяць, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період перебування його на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, у період дії воєнного стану, зокрема, за період з 25.12.2024 по 24.01.2025 та з 13.03.2025 по 21.04.2025.

Зобов`язати військову частину Олійник Олександра Максимовича включити ОСОБА_1 до наказу про виплату йому додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн на місяць, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», за період перебування його на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, у період дії воєнного стану, зокрема, за період з 25.12.2024 по 24.01.2025 та з 13.03.2025 по 21.04.2025.

У задоволенні інших позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 28.08.2025.

Суддя А.В. Сіпака