Справа № 420/13681/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/13681/24

Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С. Дата і місце ухвалення: 15.07.2025р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року за заявою ОСОБА_1 , поданою в порядку ст.382 КАС України, про зобов`язання подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, зацікавлена особа відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.07.2024р. по справі №420/13681/24 визнано протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 1996, 1997, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015 роки та зобов`язано ГУ МВС в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 1996, 1997, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015 роки виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби 01.12.2022р.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2024р., залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2024р., замінено боржника у виконавчому листі по справі №420/13681/24 з ГУ МВС України в Одеській області на його правонаступника - ГУНП в Одеській області.

08.07.2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою, в порядку ст.382 КАС України, про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі №420/13681/24 шляхом зобов`язання ГУНП в Одеській області подати протягом 15 днів звіт про виконання рішення суду.

Обґрунтовуючи подану заяву позивач зазначав, що ГУНП в Одеській області ухиляється від належного виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Зокрема, за твердженнями ОСОБА_1 , ГУНП в Одеській області здійснило не правильний розрахунок грошової компенсації за невикористані позивачем дні щорічної основної відпустки, виключивши компенсацію за 2003, 2007, 2008, 2011, 2014, 2015 роки, а також застосувавши не вірний показник середньоденної заробітної плати позивача.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.07.2025р. в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу від 15.07.2025р. та задовольнити подану ним заяву про встановлення судового контролю в порядку статті 382 КАС України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні спірного питання судом першої інстанції не надано належної правової оцінки твердженням позивача про те, що ГУНП в Одеській області самостійно змінило виконання рішення суду на свою користь у частині того, що компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2003, 2007, 2008, 2011, 2014, 2015 роки вирішило не сплачувати на підставі відповіді з архіву МВС. Крім того, Головне управління врахувало не нарахований розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати, а розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати після утримання податків, що суттєво зменшує суму нарахованих виплат і свідчить про ухилення від належного виконання рішення суду.

Апелянт стверджує про некоректність зазначення судом, що встановлення строку для подання звіту про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком, з огляду на надання ОСОБА_1 належних доказів, що боржник в добровільному порядку ухиляється від виконання рішення суду. За наведених обставин, у суду наявний обов`язок встановити судовий контроль, як це передбаченого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21.11.2024р. №4094-IX.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

В адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21.11.2024р. №4094-IX, який набрав чинності 19.12.2024р., змінений механізм судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, у тому числі КАС України доповнено статтями 381-1, 382-1 - 382-3 та статтю 382 викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 21.11.2024р. №4094-IX установлено, що справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України (в редакції Закону №4094-IX) суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Отже, вказаною нормою КАС України передбачено безальтернативне встановлення судом, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, судового контролю за виконанням такого рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, у конкретному переліку справ, а саме: справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг саме за письмовою заявою заявника.

Разом з тим, в інших справах, які не належать до категорій справ, вказаних в абз.2 ч.1 ст.382 КАС України, з урахуванням приписів абз1. ч.1, ч.5 ст.382 КАС України, передбачено саме право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.

Для застосування наведених процесуальних заходів повинні існувати відповідні правові підстави. Зокрема, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у порядку ст.382 КАС України може слугувати наявність у суду об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю судове рішення залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст.382 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку недоведеність позивачем необхідності встановлення саме судового контролю з тим, аби судове рішення було виконане.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до абзацу 3 статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Так, судове рішення може бути виконано в добровільному, або в примусовому порядку. Примусове виконання рішень суду в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених законом випадках - на приватних виконавців.

Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано спеціальним Законом України «Про виконавче провадження».

За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Саме приписами Закону України «Про виконавче провадження» визначено певний алгоритм дій виконавця в ході примусового виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Вирішуючи питання щодо необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.07.2024р. по справі №420/13681/24 колегія суддів враховує, що справа не є справою з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

А відтак, встановлення судового контролю у справі такої категорії є диспозитивним правом суду і має вирішуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, яких в даному випадку заявником надано не було.

Колегія суддів встановила, що судове рішення по справі №420/13681/24 наразі перебуває на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), виконавче провадження №76026224. Постановою державного виконавця від 05.11.2024р. замінено сторону виконавчого провадження на підставі ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2024р.

Отже, судове рішення виконується у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» примусовому порядку.

ГУНП в Одеській області зверталося до суду із заявою про роз`яснення рішення від 15.07.2024р., обґрунтованою тим, що Головне управління не володіє інформацією скільки днів щорічної відпустки ОСОБА_1 не використав у 1996, 1997, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015 роках.

Ухвалою від 31.01.2025р. в задоволенні вказаної заяви ГУНП в Одеській області відмовлено.

На звернення ОСОБА_1 ГУНП в Одеській області листом від 02.07.2025р. надало інформацію щодо нарахованої грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 1996, 1997, 2004, 2005, 2006, 2009, 2010, 2012, 2015 роки в сумі 127 315,65 грн. Відомостей про нарахування грошової компенсації за 2003, 2007, 2008, 2011, 2014 роки вказаний лист не містить.

За твердженнями ОСОБА_1 , зазначене беззаперечно свідчить про ухилення Головним управлінням від виконання судового рішення по справі №420/13681/24, у зв`язку з чим у суду наявний обов`язок для встановлення судового контролю.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки заявником не надано доказів неможливості примусового виконання вказаного рішення суду у загальному порядку, а тому наразі неможливо стверджувати про наявність підстав для встановлення додатково судового контролю за виконанням цього судового рішення, як і неможливо стверджувати, що примусове виконання цього рішення суду не дасть очікуваних результатів.

Інформації про завершення виконавчого провадження, станом на час розгляду заяви про встановлення судового контролю до суду подано не було.

Таким чином, наведене свідчить про існування у позивача можливості отримати реальне виконання судового рішення у межах процедури виконавчого провадження, у тому числі шляхом застосування державним виконавцем примусових заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Так як на даний час триває примусове виконання рішення суду, а державний виконавець має встановлені законом повноваження щодо впливу на боржника (накладення штрафу, постановлення питання про притягнення до кримінальної відповідальності), суд не знаходить підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду за заявою позивача в порядку статті 382 КАС України.

Ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надано жодного доказу, що в рамках виконавчого провадження №76026224 державним виконавцем використано всі заходи впливу на боржника, внаслідок чого судове рішення залишається не виконаним, у зв`язку з чим встановлення судового контролю є необхідним та єдиним дієм заходом, спрямованим на виконання рішення суду.

Колегія суддів наголошує, що у справах, крім справ, перелік яких наведено в абз.2 ч.1 ст.382 КАС України, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Ця справа не належить до тих, які визначені в абз.2 ч.1 ст.382 КАС України, при цьому заявник не навів обґрунтувань та не надав доказів, що підтверджують необхідність вжиття таких заходів за наявних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі №420/13681/24.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ч.5 ст.382-1 КАС України ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали є остаточною і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 серпня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук