Справа № 600/965/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 серпня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/965/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна казначейська служба України, про визнання протиправними дій та стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та стягнення коштів.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії на виконання рішення суду у справі №600/2619/22-а у розмірі 26322,58 грн, інфляційні втрати за період по січень 2025 року (включно) у розмірі 7273,25 грн, 3% річних за період січень 2025 року (включно) у розмірі 1919,31 грн;

- стягнути з Держави України на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії на виконання рішення суду у справі №600/2619/22-а у розмірі 26322,58 грн, інфляційні втрати за період по січень 2025 року (включно) у розмірі 7273,25 грн, 3% річних за період січень 2025 року (включно) у розмірі 1919,31 грн шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України.

Позов обґрунтовано тим, що на виконання рішення суду у справі №600/2619/22-а Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснило перерахунок пенсії позивача, однак різниця пенсії, визначена після проведеного перерахунку за період з 27 січня 2022 року по 28 лютого 2023 року, яка склала 26322,58 грн, не виплачена позивачу станом на день звернення до суду з цим позовом. За наведених обставин, посилаючись на положення статті 625 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що він має право і на виплату йому інфляційних втрат та 3% річних, які за період по січень 2025 року (включно) становлять 7273,25 грн та 1919,31 грн відповідно.

Ухвалою суду від 06 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі Державну казначейську службу України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; запропоновано третій особі надати пояснення щодо позову та відзиву.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що нараховані позивачу суми доплати до пенсії за рішенням суду підлягають виплаті за рахунок коштів Державного бюджету України. Проведення таких виплат не може здійснюватися за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. Водночас застосування механізму стягнення коштів, які знаходяться на рахунок Пенсійного фонду та його територіальних органів і призначені для іншої мети, можуть постави під загрозу функціонування суб`єкта владних повноважень, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб. Стосовно вимог позивача про стягнення інфляційних витрат та 3% річних відповідач зазначив, що відносини, які виникають між пенсійним органом та пенсіонером з питань пенсійного забезпечення, регулюються не цивільним законодавством, а спеціальними актами законодавства, що регулюють питання пенсійного забезпечення громадян, а тому в даному випадку відсутні підстави для застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України. Крім цього, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, відповідач вважає, що стягнення 3% річних на користь особи має здійснюватися з наступного дня після спливу трьох місяців з дня пред`явлення до виконання органам Державної казначейської служби України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представником Державної казначейської служби України подано до суду пояснення, в яких зазначено, що відповідальність за прострочення чи неналежне виконання рішення суду має нести саме боржник, з вини якого позивач недоотримав належні йому виплати пенсії у повному обсязі. Таким боржником у даному випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Відповідно, Держава Україна не може бути боржником у даних спірних відносинах і на неї не може бути покладена відповідальність за неналежне виконання рішення суду іншим суб`єктом владних повноважень. З огляду на викладене, представник третьої особи вважає, що в даних спірних відносинах відсутні підстави для застосування положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних як особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання має застосуватися саме до боржника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом на підставі наявних у справі матеріалів установлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як отримувач пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У липні 2022 року ОСОБА_1 звертався до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не встановлення та не виплати до призначеної пенсії з 27.01.2022 року щомісячної доплати в сумі 2000 гривень у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області встановити та виплатити з 27.01.2022 року щомісячну доплату в сумі 2000 гривень до призначеної пенсії у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року у справі №600/2619/22-а відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі №600/2619/22-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року скасовано. Прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області встановити та виплатити ОСОБА_1 з 27.01.2022 року щомісячну доплату в сумі 2000 гривень до призначеної пенсії у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

На виконання рішення суду у справі №600/2619/22-а Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Різниця пенсії, визначена відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року, за період з 27 січня 2022 року по 28 лютого 2023 року, склала 26322,58 грн.

Зазначені обставини учасниками справи також не заперечуються.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомляло позивача про те, що суми пенсії, донараховані на виконання судового рішення, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі в автоматизованій базі даних у підсистемі «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної системи Пенсійного фонду України. Інформацію щодо наявності суми боргу за рішенням суду у справі №600/2619/22-а зареєстровано у Реєстрі судових рішень. Разом з цим, відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 №21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за №897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 №35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить, зокрема, визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії на виконання рішення суду у справі №600/2619/22-а у розмірі 26322,58 грн та стягнути на його користь таку заборгованість.

З огляду на зміст позовної заяви та беручи до уваги наведені вище обставини, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 27 липня 2022 року у справі №540/606/20 в подібній ситуації (позивач у справі №540/606/20 не погоджувався із діями відповідача, здійсненими на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, у справі №540/1155/19; позивачка та її представник вважали, що пенсійний орган не у повному обсязі виконав постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі №540/1155/19) на підставі аналізу норм матеріального та процесуального права, а також враховуючи рішення Конституційного Суду України та рішення Європейського суду з прав людини, вказав наступне: «Не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Якщо позивачка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення у справі №540/1155/19 порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку статей 382, 383 КАС України (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності пенсійного органу, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення у справі №540/1155/19, в окремому судовому провадженні не повинні розглядатися. Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту не відповідає об`єкту порушеного права. При розгляді позовних вимог позивачки стосовно фактичного невиконання окремого судового рішення у іншій справі, Суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження є завершальною стадію судового провадження. Відтак, колегія суддів доходить висновку, що оскільки є така, що набрала законної сили постанова суду з того самого фактичного предмету спору (щодо призначення та виплати пенсії позивачці) і між тими самим сторонами, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту четвертого частини першої статті 238 КАС України» (пункти 44, 50, 52, 53, 55 постанови від 27 липня 2022 року).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 27 липня 2022 року у справі №540/606/20 та зважаючи на те, що у даному випадку, як і у названій справі, яку розглядав суд касаційної інстанції, позивач не погоджується із діями пенсійного органу, здійсненими на виконання рішення суду у справі №600/2619/22-а, щодо невиплати йому нарахованої суми пенсії, суд приходить до висновку про те, що визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача-пенсійного органу, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення у справі №600/2619/22-а, в окремому судовому провадженні не повинні розглядатися, а обраний позивачем спосіб захисту не відповідає об`єкту порушеного права.

Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю пенсійного органу на виконання судового рішення у справі №600/2619/22-а порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду не з новим адміністративним позовом, а в порядку статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), або ж із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення у порядку статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, як встановлено абзацом 2 частини третьої названої статті (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень», який набрав чинності 19 грудня 2024 року), невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Поряд з цим не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області виконувати судове рішення (у даному випадку, рішення суду апеляційної інстанції, ухвалене у справі №600/2619/22-а) шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення (про виплату суми пенсії, нарахованої на виконання рішення суду у справі №600/2619/22-а), оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду (постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі №600/2619/22-а), з того самого фактичного предмету спору (щодо виплати ОСОБА_1 суми щомісячної доплати в сумі 2000 гривень до призначеної пенсії у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713), між тими самими сторонами (позивач ОСОБА_1 , відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області) і, фактично, з тих самих підстав, то суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії на виконання рішення суду у справі №600/2619/22-а у розмірі 26322,58 грн та про стягнення на користь ОСОБА_1 такої заборгованості.

За змістом частини другої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Керуючись статтями 238, 241, 248, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В АЛ И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна казначейська служба України, про визнання протиправними дій та стягнення коштів в частині позовних вимог, що стосуються визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії на виконання рішення суду у справі №600/2619/22-а у розмірі 26322,58 грн та в частині про стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати пенсії на виконання рішення суду у справі №600/2619/22-а у розмірі 26322,58 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя О.П. Лелюк