Справа № 320/39637/24
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 серпня 2025 року

Київ

справа №320/39637/24

адміністративне провадження №К/990/21497/25

№К/990/27927/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №320/39637/24 за позовом Головного управління ДПС у Київській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, касаційне провадження у якій відкрито за скаргою Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року про повернення апеляційної скарги (головуючий суддя Черпак Ю. К., судді: Кобаль М. І., Штульман І. В.) та за скаргою Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження (головуючий суддя Мєзєнцев Є. І., судді: Епель О. В., Файдюк В. В.),

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року Головне управління ДПС у Київській області (далі - ГУ ДПС) звернулось до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ), в якому просило стягнути з останнього в рахунок погашення податкового боргу 212313 грн (а.с.1-4).

Ухвалою від 23 серпня 2024 року Київський окружний адміністративний суд відкрив спрощене позовне провадження у справі № 320/39637/24 (а.с.25-26).

У вересні 2024 року ФОП ОСОБА_1 подав до суду першої інстанцій зустрічний позов до ГУ ДПС, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12 березня 2024 року про накладення штрафу у розмірі 212313 грн та відмовити у задоволенні первісного позову (а.с.35-39).

Ухвалою від 18 жовтня 2024 року Київський окружний адміністративний суд прийняв зустрічну позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 320/39637/24, вимоги за зустрічним позовом об`єднав в одне провадження з первісним позовом та постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.122-123).

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 24 лютого 2025 року у задоволенні адміністративного позову ГУ ДПС до ФОП ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовив. Зустрічний позов ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС задовольнив. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 12 березня 2024 року (а.с.198-203).

Копія рішення суду першої інстанції була доставлена в Електронний кабінет ГУ ДПС 26 березня 2025 року о 02:09, про що складено довідку про доставку електронного листа (а.с.205).

Суд касаційної інстанції за допомогою функціоналу комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» здійснив витребування електронної справи, яка формувалась судом апеляційної інстанції у справі № 320/39637/24 (далі - Електронна справа).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС 24 березня 2025 року поштою подало апеляційну скаргу. За змістом апеляційної скарги просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні зустрічного позову відмовити, а позов ГУ ДПС до ФОП ОСОБА_1 задовольнити (відомості Електронної справи).

31 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ГУ ДПС подало клопотання про долучення платіжної інструкції № 599 від 24 березня 2025 року про сплату судового збору у розмірі 3184,70 грн (відомості Електронної справи).

Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02 квітня 2025 року залишив апеляційну скаргу без руху, запропонувавши апелянту протягом десяти днів з дня вручення йому копії цієї ухвали надати до суду документ про доплату судового збору у розмірі 1592,35 грн (відомості Електронної справи).

Постановляючи таку ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сума майнової вимоги позивача становить 212313 грн, відповідно, за подання апеляційної скарги слід було сплатити 4777,05 грн (212313 грн х 1,5% х 150%). Проте, до апеляційної скарги долучено документ про сплату судового збору лише у розмірі 3184,70 грн.

Копія цієї ухвали була доставлена в Електронний кабінет ГУ ДПС 03 квітня 2025 року о 23:10, про що складено довідку про доставку електронного листа (відомості Електронної справи).

14 квітня 2025 року Шостий апеляційний адміністративний суд зареєстрував надходження від ГУ ДПС заяви про усунення недоліків, що надіслане поштою 11 квітня 2025 року (відомості Електронної справи).

Ухвалою від 18 квітня 2025 року Шостий апеляційний адміністративний суд повернув апеляційну скаргу апелянту (відомості Електронної справи).

Ухвала суду вмотивована тим, що останнім днем для усунення недоліків апеляційної скарги було 14 квітня 2025 року, проте, у встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги усунуто не було.

Згідно із відомостями Електронної справи копія вказаної ухвали була доставлена в Електронний кабінет ГУ ДПС 18 квітня 2025 року о 16:29.

Цього ж дня, 18 квітня 2025 року, до Шостого апеляційного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшло доповнення до заяви про усунення недоліків апеляційної скарги. Скаржник повідомив суд, що у заяві про усунення недоліків, надісланій до суду 11 квітня 2025 року, ГУ ДПС просило надати час до 18 квітня 2025 року. У доповненні до вказаної заяви скаржник зазначив, що відповідний платіж уже зареєстрований у Державній казначейській службі згідно з реєстром № 80 від 17 квітня 2025 року, проте, орган казначейства на даний час не провів оплату. З огляду на викладене, скаржник повторно просив суд апеляційної інстанції надати час для надання оригіналу платіжної інструкції про доплату судового збору (відомості Електронної справи).

21 квітня 2025 року поштою ГУ ДПС повторно подало до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року. Просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні зустрічного позову відмовити, а позов ГУ ДПС до ФОП ОСОБА_1 задовольнити. До апеляційної скарги було долучено платіжні інструкції № 599 від 24 березня 2025 року про сплату судового збору у розмірі 3184,70 грн та № 801 від 18 квітня 2025 року про сплату судового збору у розмірі 1592,35 грн. Крім того, за змістом апеляційної скарги позивач просив апеляційний суд поновити йому строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування таких вимог зазначив, що під час подання апеляційної скарги вперше направляв до суду клопотання про надання додаткового часу для доплати судового збору. Така доплата була проведена 18 квітня 2025 року. Зауважив, що про відсутність достатнього фінансування на сплату судового збору свідчать виписки за 03 березня 2025 року, 11 березня 2025 року, 17 березня 2025 року, 25 березня 2025 року. Звертав увагу, що звернення до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою вперше відбулося у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Враховуючи викладене, вважав, що і при первинному, і при повторному зверненні до суду з апеляційною скаргою вбачається сумлінне і добросовісне ставлення ГУ ДПС до наявних у нього прав та обов`язків (відомості Електронної справи).

Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 28 квітня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання ГУ ДПС про поновлення строку на апеляційне оскарження. Залишив без руху апеляційну скаргу та встановив апелянту десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав для його поновлення (відомості Електронної справи).

Ухвала суду вмотивована тим, що у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Копія вказаної ухвали була доставлена в Електронний кабінет ГУ ДПС 28 квітня 2025 року о 20:34 год, про що складено довідку про доставку електронного листа (відомості Електронної справи).

07 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ГУ ДПС подало заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, відповідно до якої просило визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження та поновити цей строк. Такі вимоги обґрунтовано тим, що ГУ ДПС просило суд надати йому додатковий час для доплати судового збору, попри те, що позивач взагалі був звільнений від сплати судового збору, оскільки предметом спору було стягнення податкового боргу. Стосовно розміру судового збору, який слід було сплатити в частині оскарження рішення суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 , ГУ ДПС звертало увагу апеляційного суду, що належний розмір судового збору в спірному випадку становив саме 3184,70 грн. Відтак, повернення апеляційної скарги ухвалою від 18 квітня 2025 року було передчасним. Незважаючи на викладене, позивач повторно звернувся до суду апеляційної інстанції із скаргою, до якої було долучено докази сплати судового збору саме у розмірі 4777,05 грн (відомості Електронної справи).

Ухвалою від 02 червня 2025 року Шостий апеляційний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання ГУ ДПС про поновлення строку на апеляційне оскарження. Відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року (відомості Електронної справи).

Суд мотивував таке рішення тим, що сукупність обставин подання апеляційної скарги ГУ ДПС свідчить про допущення скаржником необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на апеляційне оскарження судового рішення з дотриманням вимог КАС України. Вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Суд апеляційної інстанції виснував, що проміжок часу, який сплинув після ухвалення рішення судом першої інстанції та дати отримання його копії позивачем до звернення з апеляційною скаргою вдруге є досить тривалим, та значно перевищує процесуальний строк, встановлений КАС України, що вказує на відсутність процесуальної зацікавленості скаржника в апеляційному перегляді судового рішення у даній справі.

ГУ ДПС не погодилось як з ухвалою суду від 18 квітня 2025 року про повернення апеляційної скарги, так і з ухвалою суду від 02 червня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, подало касаційні скарги, в яких, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року та від 02 червня 2025 року, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційну скаргу, яка стосується вимог про скасування ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року, обґрунтовано посиланнями на неправильний обрахунок судом апеляційної інстанції судового збору, який належало сплатити за подання апеляційної скарги у цій справі. Скаржник наголошує, що з 25 листопада 2022 року податкові органи звільнені від сплати судового збору у справах, предметом яких є стягнення податкового боргу. В частині вимог про скасування рішення суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 скаржник наполягає на тому, що належна сума судового збору за подання апеляційної скарги становила 3184,70 грн, яка і була сплачена позивачем при поданні апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог касаційної скарги, яка стосується вимог про скасування ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року, скаржник вказує, що відповідно до частини третьої статті 295 КАС України строк на апеляційне оскарження може бути поновлений з поважних причин. Звертає увагу на обставини введення на території України воєнного стану та наводить практику Європейського суду з прав людини, що стосується забезпечення права на доступ до суду.

Верховний Суд ухвалами від 12 червня 2025 року та від 08 липня 2025 року відповідно відкрив касаційне провадження за касаційними скаргами ГУ ДПС на ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року та від 02 червня 2025 року відповідно щодо неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

ФОП ОСОБА_1 правом на подання відзиву на касаційні скарги не скористався, що не є перешкодою для здійснення касаційного перегляду.

Суд касаційної інстанції зазначає, що касаційний перегляд справи № 320/39637/24 здійснюється на підставі Електронної справи, сформованої судом апеляційної інстанції, та матеріалів справи, які 15 серпня 2025 року надійшли до суду касаційної інстанції в паперовій формі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції встановив, що у межах підстав касаційного оскарження ключовими питаннями, які підлягають касаційному перегляду, є: 1) правильність розрахунку апеляційним судом судового збору, який належало сплатити скаржнику за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яким було відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення податкового боргу з фізичної особи-підприємця та задоволено зустрічний позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. За наслідками вирішення цього питання суду слід оцінити обґрунтованість висновку апеляційного суду про повернення апеляційної скарги ухвалою від 18 квітня 2025 року; 2) наявність поважних причин для поновлення ГУ ДПС строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції під час звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою повторно. Від вирішення означеного питання залежить результат касаційного перегляду ухвали апеляційного суду від 02 червня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Вирішуючи перше спірне у цій справі питання, колегія суддів виходить з наступного.

Вимоги до форми і змісту апеляційної скарги передбачені у статті 296 КАС України, пунктом 1 частини п`ятої якої передбачено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Частина перша статті 169 КАС України передбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 296 КАС України щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо сплати судового збору, - апеляційна скарга залишається без руху.

Суд касаційної інстанції зазначає, що залишення апеляційної скарги без руху - це процесуальна дія, яка застосовується судом з метою усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги та дотримання порядку її подання.

Ухвала суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху не може бути оскаржена окремо у касаційному порядку, оскільки не включена до переліку ухвал, визначеного частиною третьою статті 328 КАС України. Разом з тим суд апеляційної інстанції не повинен тлумачити положення цієї статті у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі, а також, застосовуючи положення статей 169, 298 КАС України, формально підходити до цих норм, у зв`язку з чим апеляційні скарги безпідставно залишати без руху та повертати їх.

Враховуючи викладене, правомірність застосування до апеляційної скарги судом апеляційної інстанції статей 169, 298 КАС України та залишення її без руху перевіряється судом касаційної інстанції під час перегляду ухвали, зокрема, про повернення апеляційної скарги.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 3674-VI судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтею 4 Закону № 3674-VI визначаються розміри ставок судового збору та частиною першою цієї статті встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У цій справі має місце подання податковим органом позову про стягнення з фізичної особи-підприємця податкового боргу та подання цією ж фізичною особою-підприємцем зустрічного позову з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, на підставі якого виник такий податковий борг. Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову ГУ ДПС та задовольнив повністю зустрічний позов ФОП ОСОБА_1 , з чим в повній мірі не погодився скаржник.

У частині першій статті 5 Закону № 3674-VI визначено коло осіб, звільнених від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу» від 03 листопада 2022 року № 2719-IX, який набрав чинності 25 листопада 2022 року, частину першу статті 5 Закону № 3674-VI, доповнено пунктом 27 такого змісту: "27) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи - в частині стягнення сум податкового боргу, заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Враховуючи наведене правове регулювання, суд касаційної інстанції висновує, що позивач як територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в силу пункту 27 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI звільнений від сплати судового збору у цій справі, оскільки предметом її розгляду є стягнення податкового боргу. Позивач під час розгляду цієї справи в усіх судових інстанціях звільняється від сплати судового збору незалежно від виду заяви, скарги (позовна заява, апеляційна скарга, касаційна скарга тощо), а також виду оскаржуваного судового рішення (ухвала, постанова, рішення).

Аналогічні за змістом висновки вже неодноразово викладалися Верховним Судом (зокрема, але не виключно, у постановах від 02 травня 2023 року у справі № 160/300/23, від 16 січня 2025 року у справі № 160/4973/24).

Таким чином, суд касаційної інстанції в повній мірі погоджується із доводами скаржника, що у спірному випадку підстав для сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині вимог, яка стосується стягнення з відповідача податкового боргу, не було. Разом з тим, зміст ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху не дає підстав вважати, що апеляційний суд не врахував означених вище висновків.

Стосовно розміру судового збору, який належить сплатити за подання апеляційної скарги в частині незгоди із рішенням суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову, суд касаційної інстанції зазначає про таке.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону № 3674-VI за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах.

Підпункт 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI (у редакції чинній на день подання зустрічного позову до суду) встановлює, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову фізичною особою або фізичною особою - підприємцем сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із підпунктом 2 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду сплачується 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України 09 листопада 2023 року № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу становив 3028 гривень.

Позов у цій справі заявлено фізичною особою - підприємцем у 2024 році, який містить вимоги майнового характеру на загальну суму 212313 грн, відповідно, за подання позовної заяви сплаті підлягав судовий збір в сумі 2123,13 грн (212313 грн х 1%).

Відповідно, за подання апеляційної скарги у цій справі ГУ ДПС мало сплатити судовий збір в сумі 3184,70 грн (2123,13 грн х 150%).

Всупереч наведеному вище, суд апеляційної інстанції в ухвалі від 02 квітня 2025 року дійшов помилкового висновку про необхідність сплати позивачем судового збору у розмірі 4777,05 грн. Із змісту вказаної ухвали слідує, що така помилка обумовлена неправильним обранням розміру ставки судового збору для визначення розміру судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову, а саме 1,5% (застосовується до суб`єктів владних повноважень та юридичних осіб) замість належного 1% (застосовується, зокрема, до фізичних осіб-підприємців).

Таким чином, станом на час звернення до суду з апеляційною скаргою ГУ ДПС сплатило судовий збір у встановленому законом розмірі (3184,70 грн), що підтверджено платіжною інструкцією від № 599 від 24 березня 2025 року, а постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху з підстав недоплати судового збору було помилковим.

Суд касаційної інстанції також не може оминути увагою й інші процесуальні порушення, що були допущені судом апеляційної інстанції та з огляду на які помилково було повернуто вперше подану апеляційну скаргу в цій справі.

Так, із відомостей Електронної справи слідує, що у встановлений судом для усунення недоліків апеляційної скарги строк ГУ ДПС надіслало заяву про надання йому додаткового часу до 18 квітня 2025 року для здійснення доплати судового збору. Разом з тим, в ухвалі від 18 квітня 2025 року про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не надав жодної оцінки обґрунтованості такої заяви скаржника. Більше того, із змісту оскаржуваної ухвали про повернення апеляційної скарги слідує, що ГУ ДПС у встановлений судом строк взагалі не вчинило дій, спрямованих на усунення недоліків апеляційної скарги, що не відповідає дійсності.

Підсумовуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року про повернення апеляційної скарги.

Вирішуючи друге ключове у цій справі питання, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною другою статті 295 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, встановлених частиною другою статті 299 КАС України (частина третя статті 295 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина восьма статті 169 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За змістом пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Таким чином, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою після закінчення строків, установлених статтею 295 КАС України, та якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Частинами першою та другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

Наведеною процесуальною нормою чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження, а також належного оформлення апеляційної скарги. Для цього особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Згідно з частиною першою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Отже, процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду або апеляційного оскарження, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.

Усталеною є практика Верховного Суду, що сам по собі факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, тому при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду, яким чином діяла ця особа протягом зазначеного часу. Суди мають враховувати, чи вчинялись особою, яка має намір подати апеляційну скаргу, усіх можливих та залежних від неї дій у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень.

У постановах від 24 липня 2023 року (справа №200/3692/21), від 07 вересня 2023 року (справа №120/3679/22) Верховний Суд сформував висновок, відповідно до якого строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

З матеріалів розглядуваної справи слідує, що вперше ГУ ДПС подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції 25 березня 2025 року, тобто, з дотриманням встановлених статтею 295 КАС України строків.

Як уже зазначалося вище, постановлення апеляційним судом ухвал від 02 квітня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху та від 18 квітня 2025 року про повернення апеляційної скарги було безпідставним та не відповідало вимогам процесуального закону.

Звернення повторно до суду з апеляційною скаргою відбулося вже через три дні після отримання копії ухвали про повернення первинно поданої апеляційної скарги. При цьому до повторно поданої апеляційної скарги ГУ ДПС долучило як платіжну інструкцію від № 599 від 24 березня 2025 року про сплату судового збору у розмірі 3184,70 грн, що є належним, так і платіжну інструкцію № 801 від 18 квітня 2025 року про доплату судового збору у розмірі 1592,35 грн на вимогу апеляційного суду. При цьому за змістом апеляційної скарги ГУ ДПС просив суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження, вказуючи і на звернення із апеляційною скаргою повторно без надмірних зволікань, і про усунення тих недоліків, які слугували підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги.

Усталеною є позиція Верховного Суду, що недопущення тривалого зволікання із поданням другої апеляційної скарги та усунення недоліку, який слугував підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, як правило, є свідченням того, що апелянт не допустив невиправданої бездіяльності чи зловживання процесуальними правами та обов`язками. За таких обставин наявні підстави для поновлення такому учаснику справи строку на апеляційне оскарження, оскільки в такому випадку перегляд судового рішення суду першої інстанції не порушить принципу res judicata. Додатковими обставинами на посилення такого висновку можуть бути подання скаржником обґрунтованої заяви про продовження строку на усунення недоліків вперше поданої апеляційної скарги, якщо вони проігноровані судом, або факт необґрунтованого повернення вперше поданої апеляційної скарги.

Отже, за наявності таких доводів першочерговому встановленню підлягають обставини того, коли апелянт отримав копію ухвали апеляційного суду про повернення первинно поданої апеляційної скарги, скільки часу минуло до моменту повторного звернення до суду, як апелянт діяв протягом зазначеного часу.

Водночас, залишаючи без руху повторно подану апеляційну скаргу, апеляційний суд наведеного вище не врахував, жодним чином не оцінив як обставини невідкладного звернення із скаргою вдруге, так і надання документа про сплату судового збору.

Більше того, на виконання вимог ухвали суду від 28 квітня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху позивач подав клопотання про поновлення пропущеного строку, в якому звернув увагу суду на те, що в ухвалі від 02 квітня 2025 року суд апеляційної інстанції припустився помилки під час розрахунку судового збору. Проте, апеляційний суд вказані доводи в повній мірі залишив поза увагою.

У світлі наведеного вище суд касаційної інстанції критично оцінює висновок апеляційного суду, що сукупність обставин у цій справі свідчить про допущення скаржником необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на апеляційне оскарження судового рішення з дотриманням вимог КАС України. Такий висновок є поверхневим та таким, що зроблений не у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв.

Враховуючи, що ГУ ДПС вперше вчасно подало апеляційну скаргу та фактично сплатило судовий збір у належному розмірі, подало апеляційну скаргу повторно без надмірних зволікань, а ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року про повернення апеляційної скарги є такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку в діях апелянта не вбачається ознак невиправданої бездіяльності чи зловживання процесуальними правами та обов`язками. При цьому пропуск строку на апеляційне оскарження був незначним і перегляд судового рішення суду першої інстанції не порушив би принципу res judicata.

Підсумовуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає, що ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження також підлягає скасуванню, оскільки судом порушено норми процесуального права, а також принцип рівності сторін, допущено надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права скаржника на судовий захист.

Відповідно до частин першої і четвертої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що порушення норм процесуального права допущено судом апеляційної інстанції, справа підлягає направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 345, 353, 355, 356 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області задовольнити.

Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року про повернення апеляційної скарги скасувати.

Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження скасувати.

Справу направити до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон І.А. Васильєва В.П. Юрченко