Справа № 640/401/21
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року Справа№640/401/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у місті Києві (юридична адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання незаконною та скасування вимоги, визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління ДПС у місті Києві (юридична адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання незаконною та скасування вимоги, визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просив суд: 1) визнати незаконною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) винесену Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві № №-1552-17 від 11.05.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки у розмірі 21030,90 грн; 2) визнати незаконною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у м. Києві яка полягає у не приведенні у відповідність облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника та даних інтегрованої картки платника податків, а також у не внесенні змін в усі інші належні автоматизовані інформаційні системи, з урахуванням того, що ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа-підприємець, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичний осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань; 3) зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та дані інтегрованої картки платника податків, а також внести зміни в усі інші належні автоматизовані інформаційні системи, з урахуванням того, що ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа підприємець, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадський формувань.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки), яка винесена ГУ ДПС у місті Києві № Ф-1552-17 від 11.05.2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2021 року було відкрито провадження у справі № 640/401/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання незаконною та скасування вимоги, визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу № 640/401/21 передано на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2025 року зазначену справу було передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Тарасенку І.М.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року, суддею Тарасенком І.М. прийнято до провадження адміністративну справу № 640/401/21, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити ОСОБА_1 .

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

11 травня 2019 року Головним управлінням ДФС у місті Києві винесено вимогу № Ф-1552-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 21030,90 грн.

Позивач звернувся до Державної податкової служби України із скаргою про скасування вимоги.

Рішенням Державної податкової служби України від 25.06.2020 року № 20159/6/99-00-06-01-06 скаргу позивача було залишено без розгляду у зв`язку із тим що вимога є узгодженою, а тому є такою, що не підлягає адміністративному оскарженню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було вже оскаржено в адміністративному порядку вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1552017 від 02.01.2019 року (про стягнення з позивача недоїмки у розмірі 15819,54 грн).

За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на вказану вимогу, ДФС України прийняло рішення від 26.04.2019 року № 2024/6/99-99-11-05-02-25, відповідно до якого вимогу № Ф-1552-17 від 02.01.2019 року було скасовано, оскільки позивач не є фізичною особою підприємцем, а також було покладено на ГУ ДФС у м. Києві обов`язок привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та дані інтегрованої картки платника податків, з урахуванням того, що скаржник не зареєстрований як фізична особа підприємець, згідно даних ЄДР.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникли між позивачем та відповідачем, врегульовані Податковим кодексом України.

Суд враховує нормативні акти, в редакції чинній на момент виникнення спірних правових відносин.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України визначено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законодавством.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Таким чином, визначення наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця має першочергове значення для вирішення питання щодо наявності обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску.

01 липня 2004 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців». Згідно з преамбулою цей Закон регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців.

Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців» (тут і надалі в редакції станом на 01.07.2004 рік) дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб-підприємців.

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців» державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців» державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців проводиться державним реєстратором виключно у виконавчому комітеті міської ради міста обласного значення або у районній, районній у містах Києві та Севастополі державній адміністрації за місцезнаходженням юридичної особи або за місцем проживання фізичної особи-підприємця.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру (ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців»).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців» відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток.

Частина перша статті 42 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців» передбачає, що для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем (далі заявник), повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців» за відсутності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації фізичної особи-підприємця державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця на підставі відомостей реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця. Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця є датою державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Водночас в силу приписів ч. 5 ст. 43 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців» державний реєстратор не пізніше наступного робочого дня з дати державної реєстрації фізичної особи-підприємця зобов`язаний передати відповідним органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування повідомлення про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру та відомості з реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця для взяття фізичної особи-підприємця на облік.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців» державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться у разі прийняття фізичною особою-підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Отже, державна реєстрація засвідчує не тільки факт припинення статусу підприємця, але і його набуття.

Пунктом 2 розділу VIII «Прикінцевих положень» Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців» було визначено, що державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

01 липня 2010 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємці» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання.

Відповідно до Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємці»:

- процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом (п. 2).

- усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв (п. 3).

- свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними (п.4).

З наведеного можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для збереження статусу фізичними особами, зареєстрованими до 01.07.2004 року як суб`єктами підприємницької діяльності, було проходження процедури державної реєстрації як фізичної особи-підприємця в Єдиному державному реєстрі. При цьому датою державної реєстрації фізичної особи-підприємця вважалася дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Водночас суд зазначає, що Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців» не було встановлено обов`язку суб`єктів підприємницької діяльності-фізичних осіб щодо проходження обов`язкової державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та правових наслідків не проходження такої реєстрації.

Відтак, на думку суду, після набрання 01.07.2004 року чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців» позивач автоматично не набув статусу фізичної особи-підприємця в розумінні положень цього Закону, оскільки не вчинив передбачених ним дій для проведення державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі.

Водночас відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про збереження статусу фізичної особи-підприємця у позивача, зокрема доказів подання останнім державному реєстратору, у встановлений пунктом 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємці» строк, реєстраційної картки для включення відомостей про нього до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтва про його державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання такого свідоцтва. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання позивачем свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи.

Згідно з абз. 2 ч. 1 статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Взяття на облік осіб, зазначених: в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей.

Відповідно до абз. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, за їхньою заявою (абз. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Судом встановлено, що позивач не зареєстрований, як фізична особа-підприємець. протилежного відповідачем доведено не було.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що оскаржена вимога про сплату боргу (недоїмки) №-1552-17 від 11.05.2019 року в сумі 21030,90 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у м. Києві привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та дані інтегрованої картки платника податків, а також внести зміни в усі інші належні автоматизовані інформаційні системи, з урахуванням того, що ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа підприємець, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадський формувань, суд зазначає наступне.

Обов`язковою умовою для здійснення підприємницької діяльності фізичними особами, зареєстрованими до 01.01.2004 року як «суб`єкти підприємницької діяльності», було проходження встановленої Законом № 755-VІ процедури державної реєстрації такої особи як «фізичної особи-підприємця» в Єдиному державному реєстрі.

Заяву (реєстраційну картку) згідно п. 2 розділу VIII «Прикінцевих положень» Закону № 755-VІ позивач державному реєстратору не подавав, свідоцтво про державну реєстрацію нового єдиного зразка позивачу не видавалось, відомості про позивача, як про фізичну особу-підприємця до новоствореного Єдиного державного реєстру не включалися.

Отже, у позивача відсутній статус фізичної особи-підприємця, що, в свою чергу, свідчить про те, що позивач не є платником єдиного внеску у розумінні приписів ч. 1 ст. 4 Закону № 2464.

Згідно з нормами Податкового кодексу України, Закону № 2464-VІ, Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Мінфіну від 24.11.2014 року № 1162, відповідач наділений виключними повноваженнями з питані, зняття з податкового обліку та обліку платника єдиного внеску, оскільки припиненню перебування на податковому обліку передує відповідна процедура, встановлена зазначеними нормативно-правовими актами.

Однак, такі повноваження не є дискреційними, оскільки є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Згідно до приписів статті 71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Приписами статті 72 Податкового кодексу України визначено, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація: що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово - господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій; від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України, від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків; від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів; за наслідками податкового контролю; для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку.

Згідно до статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючими органами.

Правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок), який затверджено наказом Міністерством фінансів України від 12.01.2021 року № 5.

Так, відповідно до ч.2 п.1 розділу ІІ Порядку встановлено, за наявності грошових зобов`язань або податкового боргу, або неузгоджених сум грошових зобов`язань, які оскаржуються в адміністративному або судовому порядку, податковий орган не здійснює подальші процедури щодо закриття ІКП до їх погашення або визнання такого боргу безнадійним та його списання у порядку, визначеному статтею 101 розділу II Кодексу.

За наявності нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску або боргу (недоїмки) з єдиного внеску, податковий орган не здійснює подальші процедури щодо зняття платника єдиного внеску з обліку до їх сплати (погашення) або списання такого боргу (недоїмки) у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відображення в інформаційній системі результатів адміністративного та/або судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП передбачено п. 4 розділу V Порядку.

З наведеного вбачається, що у відповідача відсутні законодавчі підстави для взяття позивача на облік як фізичної особи-підприємця та як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця та нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичній особі-підприємцю.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи зазначене, належним та ефективним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання незаконною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у м. Києві яка полягає у не приведенні у відповідність облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника та даних інтегрованої картки платника податків, а також у не внесенні змін в усі інші належні автоматизовані інформаційні системи, з урахуванням того, що ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа-підприємець, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичний осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у м. Києві привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та дані інтегрованої картки платника податків, а також внести зміни в усі інші належні автоматизовані інформаційні системи, з урахуванням того, що ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа підприємець, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадський формувань.

У рішенні ЄСПЛ від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (пункт 70).

За практикою ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, пункт 43).

При цьому застосовними в цій справі є висновки ЄСПЛ у справі «Серков проти України», оскільки принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі єдиного внеску.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відсутність офіційного підтвердження в позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності та наявності статусу підприємця відповідачем до матеріалів справи не надано.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання незаконною та скасування вимоги, визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, є такими що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позивач ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2021 року звільнений від сплати судового збору, такий не підлягає розподілу між сторонами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 90, 139, 205, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у місті Києві (юридична адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання незаконною та скасування вимоги, визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати незаконною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) винесену Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві (юридична адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) № №-1552-17 від 11.05.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоїмки у розмірі 21030,90 грн.

Визнати незаконною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (юридична адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) яка полягає у не приведенні у відповідність облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника та даних інтегрованої картки платника податків, а також у не внесенні змін в усі інші належні автоматизовані інформаційні системи, з урахуванням того, що ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) не зареєстрований як фізична особа-підприємець, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичний осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (юридична адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та дані інтегрованої картки платника податків, а також внести зміни в усі інші належні автоматизовані інформаційні системи, з урахуванням того, що ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) не зареєстрований як фізична особа підприємець, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадський формувань.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко