Справа № 240/15875/24
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/15875/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Тетяна Олександрівна

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

26 серпня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (далі відповідач, ЦВЛК) про визнання скасування постанови від 16 травня 2024 року №3892 та зобов`язання переглянути і скасувати постанову військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 від 30 січня 2023 року №127 в частині встановлення причинного зв`язку захворювань із врахуванням висновків суду, прийняти рішення про встановлення причинного зв`язку захворювань як таких, що пов`язані із захистом Батьківщини та видати відповідний витяг з протоколу засідання ЦВЛК з формулюванням «Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини».

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що за результатами перегляду постанови військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 від 30 січня 2023 року відповідач протиправно скасував її в бік погіршення його становища. Зауважує, що наданими документами підтверджується, що захворювання, яке виникло до періоду служби у військових частинах, що входять до складу діючої армії, у зазначений період досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Крім того, медичні документи, надані відповідачу, підтверджують виникнення хронічних повільно прогресуючих захворювань у період перебування в діючій армії. Зазначені обставини свідчать про наявність підстав для прийняття військово-лікарською комісією постанови про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв з формулюванням «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини». Однак, приймаючи 30 січня 2024 року постанову військово-лікарська комісія Військової частини НОМЕР_1 не врахувала відповідних документів та прийняла протиправну постанову, яка підлягає скасуванню. Також наголошує, що постанова ЦВЛК від 16 травня 2024 року №3891 підлягає скасуванню, оскільки зі змісту статті 22 Конституції України вбачається, що звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод не допускається.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України від 16 травня 2024 року №3892.

Зобов`язано Центральну військово-лікарську комісію Збройних сил України повторно провести військово-лікарську експертизу стану здоров`я ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суд установив, що у період з 23 грудня 2022 року по 30 березня 2023 року позивач проходив військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_2 .

30 січня 2023 року військово-лікарська комісія Військової частини НОМЕР_1 за розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_2 від 13 січня 2023 року провела медичний огляд з метою визначення ступені придатності до військової служби ОСОБА_1 .

У свідоцтві про хворобу №127 комісія зазначила: «Наслідки закритої травми (2017 рік анамнестично) лівого гомілково-стопного суглобу, лікований оперативно (2017 рік анамнестично): МОС латеральної та медіальної кісточок лівого гомілково-ступневого суглобу пластиною та гвинтами у вигляді посттравматичного деформуючого артрозу ІІІ ступеню лівого гомілково-ступневого суглобу з наявністю металоконструкції зі значним порушенням функції. Гіпертонічна хвороба І стадії. СН 0. Ангіопатія сітківки обох очей, пресбіопія» Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби та на підставі статті 61-а графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві (додаток 1 до Положення про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України) непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Вважаючи таку постанову протиправною, 30 травня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву до ЦВЛК з проханням переглянути питання про причинний зв`язок захворювання в частині «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби» на «Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини».

Листом від 21 червня 2024 року №598/6/14093 ЦВЛК повідомила позивача про розгляд його звернення, до якого додала витяг з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії ЦВЛК від 16 травня 2024 року №3892.

Згідно зазначеного витягу постанову військово-лікарської комісії ЦВЛК про причинний зв`язок діагностованих захворювань прийнято у формулюванні: «Травма, НІ, не пов`язана з проходженням військової служби», «Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби».

Уважаючи такі постанови протиправними, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до відповідача з заявою, позивач надав додаткові документи, які підтверджують погіршення стану здоров`я під час проходження служби та не були наявні у ВЛК під час прийняття оскаржуваної постанови.

Суд дійшов висновку, що відповідно до Положення №402 ЦВЛК не мала правових підстав відміняти постанову ВЛК про причинний зв`язок травми за свідоцтвом про хворобу ВЛК В/ч НОМЕР_1 від 30 січня 2023 року №127, оскільки така не встановлювала такий зв`язок для травми, а визначала його для захворювання.

Наданими позивачем документами підтверджується виникнення у нього саме під час проходження військової служби гіпертонічної хвороби, що спростовує твердження відповідача про неможливість етіопатогенетично віднести початок розвитку такого захворювання позивача на період проходження військової служби.

Поряд із цим суд зазначив, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 лютого 2021 року у справі № 820/5570/16, при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються висновки за результатами медичного огляду, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності такого висновку виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку щодо стану здоров`я лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, зокрема на підставі Положення № 402.

Стверджуючи про неможливість етіопатогенетично віднести початок розвитку захворювання позивача на період проходження військової служби, відповідач не надав суду доказів на підтвердження вчинення ним дій, направлених на реалізацію приписів абзацу 13 підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I, абзацу 2 пункту 21.22 глави 21 розділу II Положення №402.

Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем без дотримання вимог пунктів 3, 5, 6, 7 та 8 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що обумовлює прийняття рішення про визнання її протиправною та скасування.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що приписи абзацу 13 підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення №402 не носять імперативного характеру, а отже такі дії не є обов`язком ЦВЛК ЗС України, а є правом, реалізація якого зумовлюється наявністю необхідності його застосування, яка може полягати в необхідності перевірки тої чи іншої інформації, підтвердження тих чи інших обставин, про які стверджується заявником у зверненні тощо.

Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу, а надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

Позивачем до позовної заяви не було додано жодних належних, допустимих та достовірних доказів, а у самому тексті позовної заяви не наведено обґрунтованих доводів, із посиланням на нормативно-правові акти, якими б підтверджувались порушення процесу проведення військово-лікарської експертизи допущені, на думку Позивача, членами ВЛК ЦВЛК ЗС України, в частині прийняття ВЛК ЦВЛК ЗС України постанови про причинний зв`язок щодо Позивача, а висновки Позивача про допущені членами ВЛК ЦВЛК ЗС України порушення такої процедури, ґрунтуються на припущеннях, які не можуть бути основою обґрунтованої правової позиції.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що Висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, повністю відповідають обставинам справи, встановленим під час судового розгляду. Суд першої інстанції, скасовуючи оскаржувану постанову ЦВЛК та зобов`язуючи провести повторну експертизу, не підмінив компетентний національний орган і не втрутився у дискреційні повноваження ЦВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювань або визначення діагнозів.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2232-XII).

Частинами 1, 2 статті 1 Закону України №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 названого Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частинами 1, 2 статті 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року №2801-ХІІ військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною 2 статті 12 Закону України «Про національну безпеку України».

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення №402).

Відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно абзацу 7 пункту 1.3 названої глави основним завданням військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.

Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів.

Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства.

Відповідно до пункту 2.2 названої глави штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі ЦВЛК); ВЛК регіону.

Згідно підпункту 2.3.1 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402 ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

Абзацом 15 підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення №402 закріплено право ЦВЛК розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.

Підпункт 2.3.5 названого пункту передбачає, що рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відсутності правових підстав для надання правової оцінки постанові військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 від 30 січня 2023 року, яка була відмінена постановою ВЛК ЦВЛК від 16 травня 2024 року №3892 та втратила свою чинність на момент розгляду справи судом.

Надаючи правову оцінку постанові ВЛК ЦВЛК від 16 травня 2024 року №3892, колегія суддів зазначає таке.

Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та осіб, звільнених з військової служби, зі службою у Збройних Силах України закріпленій у главі 21 розділу ІІ Положення №402.

Пунктом 21.2 цієї глави, на момент проходження позивачем ВЛК Військової частини НОМЕР_1 , передбачено, що причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби штатні ВЛК.

На момент прийняття оскаржуваної постанови ЦВЛК зазначений пункт передбачає, що причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних ТЦК та СП на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК» і ЛЛК та за потреби штатні ВЛК.

Згідно підпунктів «ґ» та «д» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402, у редакції на момент складення постанови ВЛК В/ч НОМЕР_1 ,

ґ) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.

Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті «а» цього пункту.

Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період перебування в діючій армії.

д) «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що постанова ВЛК В/ч НОМЕР_1 від 30 січня 2023 року приймалася без урахування інформації про те, що ОСОБА_1 у період з 23 лютого по 17 березня та з 22 по 28 березня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

При цьому після оформлення 30 січня 2023 року ВЛК В/ч НОМЕР_1 постанови у формі свідоцтва про хворобу №127, під час перебування в складі В/ч НОМЕР_2 під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України позивач був госпіталізований до кардіологічного відділення Комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз, Н1. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик 3.

Водночас в постанові ВЛК від 30 січня 2023 року зазначено про захворювання «Гіпертонічна хвороба І стадії».

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно зазначив, що звертаючись до відповідача з заявою про перегляд зазначеної вище постанови ВЛК, позивач надав додаткові документи, які підтверджують погіршення стану здоров`я під час проходження служби та не були наявні у ВЛК під час прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної ВЛК ЦВЛК ЗСУ від 16 травня 2024 року №3892, травма особи, звільненої з військової служби, ОСОБА_1 , 1973 року народження: «Наслідки закритої травми (2017 рік анамнестично) лівого гомілково-стопного суглобу, лікований оперативно (2017 рік анамнестично): МОС латеральної та медіальної кісточок лівого гомілково-ступневого суглобу пластиною та гвинтами у вигляді посттравматичного деформуючого артрозу ІІІ ступеню лівого гомілково-ступневого суглобу з наявністю металоконструкції зі значним порушенням функції», що підтверджується військово-обліковою та медичною документацією травма, НІ, не пов`язана з проходженням військової служби».

При цьому постанову ВЛК про причинний зв`язок зазначеної травми за свідоцтвом про хворобу ВЛК військової частини НОМЕР_1 від 30 січня 2023 року № 127 відмінено.

Згідно постанови ВЛК від 30 січня 2023 року №127 позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі статті 61-а графи ІІ Розладу хвороб.

Згідно зазначеної статті включено: артрози та інші ураження суглобів М15-М19, М22-М25 (поліартроз, коксартроз, гонартроз, інші артрози, ураження надколінка, внутрішньосуглобові ураження коліна та інших суглобів); хвороби м`яких тканин М60-М79 (хвороби та ураження м`язів, синовіальної оболонки та сухожилків, бурсопатії, ентезопатії, ураження плеча; остеопатії і хондропатії М80-М94 (остеопороз кісток з патологічним або без патологічного перелому, остеомаляція у дорослих, уповільнене зрощення перелому, стресові переломи, фіброзна дисплазія кісток, остеомієліт, остеонекроз, хвороба Педжета, юнацькі остеохондрози кісток (крім хребта), інші остеохондропатії та ураження хряща).

Підпункт «а» цієї статті передбачає наявність зазначених захворювань зі значними порушеннями функцій.

Таким чином підставою для визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, було саме діагностування «посттравматичного деформуючого артрозу ІІІ ступеню лівого гомілково-ступневого суглобу з наявністю металоконструкції зі значним порушенням функції».

При цьому отримання травми, яка у подальшому лікувалася МОС (металоостеосинтез) латеральної та медіальної кісток лівого гомілково-ступневого суглобу пластиною та гвинтами, не обумовлювало прийняття 30 січня 2023 року постанови ВЛК В/ч НОМЕР_1 про придатність до військової служби, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміна такої в частині, що саме травма, ні не пов`язана з проходженням військової служби, є безпідставною.

Розлад хвороб передбачає окрему статтю для визначення придатності до військової служби за наявності переломів, зокрема, статтю 78, яка включає травми верхніх та нижніх кінцівок S40-S99 (переломи кісток, травматичне пошкодження кровоносних судин, невилучені металеві конструкції), переломи ребер, грудини, лопатки, ключиці, переломи кісток тазу.

Жодних застережень щодо статті Розладу хвороб, на підставі якої позивач визнаний непридатний до військової служби, відповідач у оскаржуваній постанові не зробив.

Відтак, відповідно до Положення №402 ЦВЛК не мала правових підстав відміняти постанову ВЛК про причинний зв`язок травми за свідоцтвом про хворобу ВЛК В/ч НОМЕР_1 від 30 січня 2023 року №127, оскільки така не встановлювала такий зв`язок для травми, а визначала його для захворювання.

Здійснюючи аналіз висновку ЦВЛК про те, що захворювання: Аневризма бульбарного (55 мм) та висхідного (53 мм) відділів аорти.Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 3 ст., ризик 4. Гіпертензивне серце (концентрична гіпертрофія ЛШ). СН ІІА зі збереженою ФВ 61%. NYHA ІІ. Аортосклероз. Атеросклероз брахіоцефальних артерій (30% правої ЗСА, та лівої ВСА, 45-50% правої ВСА, 60-65% лівої ВСА). ХХН ІІІ-а (ШКФ СКД-ЕРІ 46мл/хв./1,73 м2), що підтверджується військово-обліковою та медичною документацією ні, не пов`язані з проходженням військової служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту «є» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402, постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймається в такому формулюванні: «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, крім захворювань (поранень, контузій, каліцтв, травм), які виникли (одержані) в періоди служби, передбачені підпунктами «а», «ґ» цього пункту, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

Відповідно до абзацу 1 підпункту «ж» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймається в такому формулюванні: «Захворювання (поранення, травма, контузія, каліцтво), НІ, не пов`язане з проходженням військової служби» якщо захворювання виникло в того, хто пройшов медичний огляд, до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом (у тому числі і захворювання, яке не діагностовано під час призову (під час прийому на військову службу), але патогенетично їх розвиток почався до призову (до прийому) на військову службу) і військова служба не вплинула на вже наявне захворювання і придатність до військової служби або коли захворювання виникло після звільнення з військової служби, коли початок захворювання не можна віднести на період проходження військової служби.

Відповідач, враховуючи, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 23 грудня 2022 року по 30 березня 2022 року та що при призові на військову службу під час мобілізації, на підставі статті 61-б графи ІІ Розкладу хвороб, був визнаний обмежено придатним до військової служби, а також, згідно з Актом дослідження стану здоров`я № 1006 на підставі статті 61-б графи ІІ Розкладу хвороб, був визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час, дійшов висновку про неможливість етіопатогенетично віднести початок розвитку захворювань позивача на період проходження військової служби, як і неможливіть встановити досягнення розвитку, який привів до непридатності його до військової служби, у зв`язку із їх фактичною відсутністю або непідтвердження наявними об`єктивними медичними даними.

При цьому, згідно підпункту «д» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402, у редакції на момент прийняття оскаржуваної постанови, «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» якщо воно виникло під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України».

Зазначені у підпунктах «д» та «е» постанови приймаються також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, якщо вони етіопатогенетично дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання у період участі в бойових діях.

Як установлено, на момент призову позивача на військову службу, на підставі статті 61-б графи ІІ Розкладу хвороб він був визнаний обмежено придатним до військової служби.

Підпункт «б» названої статті передбачав наявність визначених у ній хвороб з помірними порушеннями функцій.

При цьому на момент звільнення позивача зі служби хвороба, визначена у статті 61 Розладу хвороб вже була зі значними порушеннями функцій, що і обумовило висновок ВЛК про непридатність до військової служби та виключення з військового обліку.

Отже, згідно саме підпункту «є» пункту 21.5 захворювання «деформуючий артроз ІІІ ступеню лівого гомілково-ступеневого суглобу … із значним порушенням функцій», що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

З картки №1265 медичного огляду військовозобов`язаного ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30 вересня 2022 року вбачається, що терапевтом зроблений висновок про придатність позивача до військової служби. Будь-яких застережень щодо наявності підвищеного артеріального тиску названа картка не містить.

Згідно постанови ВЛК від 30 січня 2023 року позивачу діагностовано «гіпертонічну хворобу І стадії».

Під час проходження військової служби та виконуючи під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України позивач був госпіталізований до кардіологічного відділення Комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз, Н1. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик 3.

У оскаржуваній позивачем постанові відповідач зазначив наявність захворювання «Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 3 ст., ризик 4.».

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданими позивачем документами підтверджується виникнення у нього саме під час проходження військової служби гіпертонічної хвороби, що спростовує твердження відповідача про неможливість етіопатогенетично віднести початок розвитку такого захворювання позивача на період проходження військової служби.

Колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі №806/526/16 відповідно до яких у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Згідно з висновками Верховного Суду, наведених у постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду. Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу. Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для встановлення причинного зв`язку захворювання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2021 року у справі № 820/5570/16 про те, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі судового розгляду суду касаційної інстанції.

Дискреційні повноваження - це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 160/31586/23.

Водночас, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити їх законність в межах дотримання процедури прийняття таких.

Перевіривши дотримання відповідачем процедури прийняття оскарженої постанови ЦВЛК, оформленої протоколом №3892 від 16 травня 2024 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до абзацу 13 підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України ЦВЛК має право: запитувати від закладів охорони здоровя (установ), військових частин, ТЦК та СП і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи.

Відповідно до абзацу 2 пункту 21.22 глави 21 розділу II названого Положення штатні ВЛК також проводять розшук додаткових документів та надають консультації з питань визначення причинного зв`язку захворювань (поранень) у осіб, звільнених з військової служби.

Разом з тим, відповідач, стверджуючи про неможливість етіопатогенетично віднести початок розвитку захворювання позивача на період проходження військової служби, не надав суду доказів на підтвердження вчинення ним дій, направлених на реалізацію наведених вище приписів Положення №402 для встановлення цієї обставини.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем без дотримання вимог пунктів 3, 5, 6, 7 та 8 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що в свою чергу є підставою для визнання її протиправною та скасування.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.