Справа № 420/28969/25
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
26 серпня 2025 року м.Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Тарасишина О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить:
зобов`язати керівника СД ОРУП2 Коханську Надію Ігорівну надати перевірку відомостей по Заяві №1270 від 20.09.2024 року в день її подання, як такої за результатами розгляду котрої відсутні дані, що свідчать про порушення;
Відповідно до вимог статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви, у тому числі з`ясовує, чи:
- відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;
- позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
- немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Суддя перевірив позовну заяву та додані до неї матеріали і встановив, що у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1).
Публічно-правовий спір це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2).
Суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7).
Згідно з частинами 1 і 4 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, проте сама лише участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав вважаи його публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Адже необхідною ознакою публічно-правового спору за участю суб`єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, щодо яких виник спір.
Водночас під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема, пов`язаних з реалізацією публічної влади. Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Викладений правовий висновок узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 16.08.2017 у справі №6-782цс17, від 23.08.2017 у справі №6-1093цс17.
Таким чином, із змісту позовної заяви суддя з`ясував, що представник позивача подав до Одеського окружного адміністративного суду позов щодо вчинення протиправної бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви на підставі ст. 214 КПК України Про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення за ознакою ст. 355 ККУ.
Однак з огляду на характер спірних правовідносин вимоги позивача у цій справі не належать до юрисдикції адміністративного суду та не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин і відповідно не мають ознак публічно-правового спору в розумінні статей 4 та 19 КАС України.
У цьому контексті слід зауважити, що позивач вже подав до правоохоронних органів повідомлення щодо вчинення протиправних дій, які можуть мати ознаки кримінальних правопорушень, передбачених приписами Кримінального кодексу України.
Відповідно до частини 2 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2).
Згідно із частиною 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини 1 статті 3 КПК України).
Приписами статті 214 КПК України передбачено порядок дії слідчого, дізнавача, прокурора після отримання подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Оскільки вимоги позивача стосуються питання наявності або відсутності складу кримінального правопорушення, такі позовні вимоги підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.
Керуючись статтями 170, 171, 241-243, 248, 256, 293-295 КАС України, суддя,-
Роз`яснити, що вирішення даного спору здійснюється в порядку КПК України.
Відповідно до ч.5 ст.170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Ухвала може буде оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Тарасишина