Справа № 640/10778/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.,
19 квітня 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Арістон» до Державної податкової служби України, в якому позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати видану Державної податковою службою України індивідуальну податкову консультацію № 758/ІПК/99-00-21-03-02-06 від 02 березня 2021 року.
В обґрунтовування позовних вимог позивачем зазначено, що 16.09.2020 року звернувся до відповідача зі зверненням щодо надання індивідуальної податкової консультації, щодо оподаткування операцій резидента з відчуження майнових прав інтелектуальної власності на користь нерезидента та врахування доходів від вказаних операцій при обчисленні загальної суми операцій (1 млн), яка є підставою для реєстрації товариства платником податку на додану вартість.
Позивач звернувся до податкового органу з наступними запитаннями: 1. Чи правильно позивач розуміє, що операції з відчуження позивачем виключних майнових прав інтелектуальної власності на торгівельні марки та промислові зразки на адресу інших осіб (набувачів таких прав), які є нерезидентами України та зареєстровані як суб`єкти господарювання в інших країнах (або постійно проживають не на території України, а на території інших країн) не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість (далі -ПДВ)? 2. Чи не будуть враховуватися доходи від продажу торговельних марок нерезиденту при обчисленні загальної суми операцій (1 млн гривень), досягнення якої є підставою для реєстрації товариства платником ПДВ ?
У відповідь на це звернення відповідач надав індивідуальну податкову консультацію від 02.03.2021 вих. №758/ІПК/99-00-21-03-02-06, в якій зазначив, що операції з відчуження позивачем виключних майнових прав інтелектуальної власності на торгівельні марки та промислові зразки на адресу інших осіб (набувачів таких прав), які є нерезидентами України та зареєстровані як суб`єкти господарювання в інших країнах (або постійно проживають не на території України, а на території інших країн) є об`єктом оподаткування ПДВ, а також, що при визначенні необхідності обов`язкової реєстрації платником оподаткування ПДВ, а також що при визначенні необхідності обов`язкової реєстрації платником ПДВ враховується обсяг здійснених таким платником податків операцій з передачі об`єктів майнових прав інтелектуальної власності на різні торгівельні знаки, промислові зразки у власність нерезидента за останні 12 місяців.
На думку позивача, така консультація не відповідає вимогам ПК України, оскільки наведений в індивідуальній податковій консультації висновок щодо оподаткування ПДВ операцій з відчуження виключних майнових прав інтелектуальної власності на торгівельні марки та промислові зразки на адресу нерезидентів України базується на тому, що місцем постачання товарів в даному випадку є митна територія України, а саме значено наступне: «...якщо об`єкти майнових прав інтелектуальної власності на різні знаки для товарів та послуг(торгівельні марки), промислові знаки передаються у власність нерезидента, то така операція є об`єктом оподаткування для особи, яка передає об`єкт такого права, оскільки відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 ПК розділу V об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податків, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких знаходиться на митній території України...».
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до абз. 1, 4 п. 2 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу адміністративного суду, який розглядав справу.
Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог та зазначив, що інше (суб`єктивне) розуміння платником змісту тієї чи іншої норми, невиправданість висновків ІПК № 758 не свідчить про неправильність висновків контролюючого органу і не є підставою для визнання такої податкової консультації протиправною. Наголосив, що чинне законодавство не містить положень щодо виключного застосування платником податку індивідуальної податкової консультації при нарахуванні та сплати податкових зобов`язань, тоді як відповідно до п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Кодексу на платника податку покладено обов`язок сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. За наведених обставин спірна ІПК ніяким чином не порушує права АТ «ЗНВКІФ» «Арістон» у належному виконанні ним обов`язку з нарахування та сплати податкових зобов`язань у відповідності до вимог Кодексу.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що 16.09.2020 позивач звернувся до відповідача зі зверненням щодо надання індивідуальної податкової консультації, щодо оподаткування операцій резидента з відчуження майнових прав інтелектуальної власності на користь нерезидента та врахування доходів від вказаних операцій при обчисленні загальної суми операцій (1 млн), яка є підставою для реєстрації товариства платником податку на додану вартість.
Позивач звернувся до податкового органу з наступними запитаннями: 1. Чи правильно позивач розуміє, що операції з відчуження позивачем виключних майнових прав інтелектуальної власності на торгівельні марки та промислові зарзки на адресу інших осіб (набувачів таких прав), які є нерезидентами України та зареєстровані як суб`єкти господарювання в інших країнах (або постійно проживають не на території України, а на території інших країн) не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість (далі -ПДВ)?; 2. Чи не будуть враховуватися доходи від продажу торговельних марок нерезиденту при обчисленні загальної суми операцій (1 млн гривень), досягнення якої є підставою для реєстрації товариства платником ПДВ?
У відповідь на це звернення відповідач надав індивідуальну податкову консультацію від 02.03.2021 вих. №758/ІПК/99-00-21-03-02-06, в якій зазначив, що операції з відчуження позивачем виключних майнових прав інтелектуальної власності на торгівельні марки та промислові зразки на адресу інших осіб (набувачів таких прав), які є нерезидентами України та зареєстровані як суб`єкти господарювання в інших країнах (або постійно проживають не на території України, а на території інших країн) є об`єктом оподаткування ПДВ, а також, що при визначенні необхідності обов`язкової реєстрації платником оподаткування ПДВ, а також що при визначенні необхідності обов`язкової реєстрації платником ПДВ враховується обсяг здійснених таким платником податків операцій з передачі об`єктів майнових прав інтелектуальної власності на різні торгівельні знаки, промислові зразки у власність нерезидента за останні 12 місяців.
Незгода із цією консультацією слугувала підставою для звернення до суду із цим позовом.
Положеннями статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпунктами 14.1.172 та 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що «податкова консультація» - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом; «індивідуальна податкова консультація» - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.
За змістом підпункту 52.1 - 52.4 статті 52 Податкового кодексу України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.
За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.
Індивідуальні податкові консультації надаються: в усній формі - контролюючими органами та державними податковими інспекціями;у письмовій формі - контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.
Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, підлягає реєстрації в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.
Відповідно до положень пункту 53.2 статті 53 Податкового кодексу України, у разі, коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації.
Платник податків та/або податковий агент, які діяли відповідно до податкової консультації, не звільняються від обов`язку сплати податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.
При цьому, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.
Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.
З наявних у справі матеріалів суд встановив, що позивач звернувся до відповідача за отриманням індивідуальної податкової консультації з наступних питань: 1. Чи правильно позивач розуміє, що операції з відчуження позивачем виключних майнових прав інтелектуальної власності на торгівельні марки та промислові зразки на адресу інших осіб (набувачів таких прав), які є нерезидентами України та зареєстровані як суб`єкти господарювання в інших країнах (або постійно проживають не на території України, а на території інших країн) не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість (далі -ПДВ)?; 2. Чи не будуть враховуватися доходи від продажу торговельних марок нерезиденту при обчисленні загальної суми операцій (1 млн гривень), досягнення якої є підставою для реєстрації товариства платником ПДВ ?
Так, у зверненні позивач зазначив, що товариство володіє виключними правами на різні знаки для товарів та послуг (торгівельні марки), промислові зразки, які є об`єктами права інтелектуальної власності, які Товариство використовує в свої господарській діяльності. В майбутньому Товариство розглядає різні варіанти розпорядження цими виключними майновими правами на об`єкти права інтелектуальної власності, в тому числі їх повне відчуження на адресу третіх осіб за договорами на розпорядження виключними майновими правами інтелектуальної власності. Серед потенційних покупців (набувачів) виключних майнових прав на зазначені об`єкти розглядаються в тому числі компанії та фізичні особи, зареєстровані за межами України, тобто ті, які є нерезидентами у розумінні чинного українського законодавства. Тому актуальним для Товариства є питання щодо правильного оподаткування та документального оформлення зазначених угод та операцій, в тому числі щодо того, чи будуть у Товариства виникати податкові зобов`язання з ПДВ за операціями з розпорядження Товариством належними йому виключними майновими правами на об`єкти права інтелектуальної власності, а саме за операціями з відчуження Товариством цих виключних майнових прав на адресу нерезидентів України.
Суд наголошує, що своїм запитом позивач просив надати податкову консультацію виключно щодо оподаткування операцій резидента з відчуження майнових прав інтелектуальної власності на користь нерезидента та врахування доходів від вказаних операцій при обчисленні загальної суми операцій (1 млн), яка є підставою для реєстрації товариства платником податку на додану вартість.
Натомість, відповідач при наданні індивідуальної податкової консультації зазначав, що спірна ІПК містить чітке обгрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин згідно запиту на отримання ІПК, а висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства не суперечить нормам ПК України.
Суд зазначає, що метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування. Податкова консультація обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.
Під час дослідження змісту оскарженої індивідуальної податкової консультації судом встановлено, що у ній відповідачем не дотримані вимоги чинного законодавства, оскільки в порушення приписів Податкового кодексу України не враховані фактичні обставини, вказані позивачем у зверненні від 11.01.2022 року, відсутнє обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання норм податкового законодавства.
Суд зазначає, що в оскарженому документі наведений лише загальний перелік норм податкового законодавства, що, на переконання суду, не може вважатись податковою консультацією, оскільки вона не дає можливості платнику застосувати її на практиці для вирішення конкретного питання.
На думку суду, при наданні неякісної та/або незаконної податкової консультації контролюючий орган порушує право платника податків на отримання інформації про практичне застосування норм законодавства та позбавляє права, передбаченого пунктом 53.1 статті 53 Податкового кодексу України у вигляді отримання консультації, яка могла б дозволити платнику податків застосовувати норму податкового законодавства певним чином без ризику притягнення до відповідальності, а також вирішити проблемні питання, які виникли при застосуванні податкового законодавства. Це означає, що податкова консультація, яка містить цитування нормативно-правових актів, однак, не містить чітких висновків або рекомендацій щодо їх застосування для конкретного платника у певних обставинах, не виконує своє головне завдання.
Аналогічний правовий підхід викладено в постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 804/8131/16.
На думку суду, спірна індивідуальна податкова консультація ДПС України порушує права позивача на справедливе оподаткування в порядку і розмірах встановлених законом.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд зазначає, що позивачем при звернені до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 2270,00 грн. підлягає стягненню з Державної податкової служби України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 134 ,139, 143, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України № 758/ІПК/99-00-21-03-02-06 від 02 березня 2021 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 09.04.2025.

Суддя О.В. Царікова