Справа № 420/8451/25
Суддя: Караван Р.В.
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8451/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Каравана Р.В.

за участю секретаря судового засідання - Мілєвої М.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Байло Є.С.,

представника відповідача - Кирилюк В.Ю.,

представника третьої особи - Безверхого А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Служби безпеки України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 19.03.2025 року через засоби поштового зв`язку звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 25 лютого 2025 року № 374655 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну, видану громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 25 лютого 2025 року номер 6470 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 стосовно: громадянина російської федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, код за ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати зі сплати судового збору та інші судові витрати у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.02.2025 р. Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області (надалі - ГУ ДМС України в Одеській області, Відповідач) було прийнято Рішення № 374655 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство: російська федерація.

Підставами прийняття вказаного рішення (відкликання дозволу) зазначені пункти 2, 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію». Відповідно до п. 2, 3. ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію відкликається органом, що його надав, якщо: дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

25.02.2025 р. ГУ ДМС України в Одеській області стосовно ОСОБА_1 прийнято Рішення номер 6470 про скасування посвідки на постійне проживання, скасовано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 підставами прийнятого рішення зазначений підпункт 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321

Відповідно до пп. 1 п. 64 Порядку № 321, Посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Вважає, що зазначені Рішення № 374655 від 25.02.2025 року Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відкликання дозволу на імміграцію в Україну, Рішення номер 6470 про скасування посвідки на постійне проживання стосовно ОСОБА_1 є протиправними та підлягають скасуванню, є таким, що прийняті: не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Контитуцією та Законами України, не з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, не обґрунтовано, безсторонньо (неупереджено), не добросовісно, не розсудливо, не з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, не пропорційно, без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Зазначає, що в процесі прийняття рішень за поданням Управління служби безпеки України в Одеській області, ОСОБА_1 не було запрошено для надання пояснень, що вказує на те, що всупереч п. 9 ч. 2 ст. 2 КАС України та п. 23 Порядку № 1983 Відповідачем не було забезпечено право Позивача на участь у процесі прийняття рішення. З наявної у Позивача на теперішній час інформації та доказів можливо дійти висновку, що подання Управління служби безпеки України в Одеській області не є обґрунтованим, а Відповідачем всупереч п. 23 Порядку № 1983 всебічно не вивчено подання, не було запитано додаткову інформацію для його вивчення, було застосовано необґрунтований та формальний, нерозсудливий, недобросовісний підхід для розгляду подання, без права ОСОБА_1 на участь у процесі прийняття рішення.

Зазначає, що на момент прийняття оскаржуваного Рішень у Відповідача були відсутні будь-які докази того, що Позивач обґрунтовано підозрюється у сприянні ворогу, та відсутні відомості компроментуючого характеру, що Позивач сприяв представникам силових структур іноземних держав на шкоду державній безпеці України. Для прийняття оскаржуваних Рішень дії Позивача дійсно мали становити загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, тобто, на момент прийняття Рішень це має бути вже доведеним фактом.

Відповідач з поданим позовом не погодився, вважає його необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. У поданому відзиві зазначає, що 19.06.2018 громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ДМС в Одеській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» як особа, що перебуває в шлюбі понад два роки з громадянкою України. 23.11.2018 позивач отримав дозвіл № НОМЕР_3 на імміграцію в Україну та 12.09.2019 документований посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_2 . Як вбачається з матеріалів особової справи підставою для відкликання дозволу на імміграцію та скасування посвідки на тимчасове проживання стало вмотивоване подання від 25.12.2024 № 65/1/3/7985 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянина рф ОСОБА_1 , яке надійшло 26.12.2024 до ГУ ДМС в Одеській області від Управління Служби безпеки України в Одеській області.

До подання Управлінням СБУ в Одеській області були додані копії наступних документів: Висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (№2092/01- 20 від 01.05.2024), за яким місце проживання малолітнього ОСОБА_5 сина ОСОБА_1 визначено разом з матір`ю ОСОБА_6 , рішення Малиновського районного суду міста Одеси по справі №521/2404/24 про видачу обмежувального припису яким заяву ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_1 - задоволено, рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27.07.2023 по справі №521/16581/23 яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та копія Постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 03.11.2023 по справі №521/25072/23 якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності з усним зауваженням у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення.

Наявні дані свідчать, що діяльність громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить загрозу національній безпеці України.

Інформація, викладена у поданні Управління Служби безпеки України в Одеській області № 65/1/3/7985 від 25.12.2024 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянину рф ОСОБА_1 , є підставою для відкликання іноземцю дозволу на імміграцію в Україну на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про імміграцію» та підпункту 1 пункту 64, підпункту 4 пункту 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 (далі - Порядок оформлення), у разі відкликання дозволу на імміграцію відкликається також посвідка на постійне проживання, видана на підставі цього дозволу, у тому числі в порядку обміну та у подальшому вилучається, визнається недійсною та знищується.

Слід зазначити, що Україна залишається об`єктом збройної агресії з боку рф, яку остання здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац перший затвердженого постановою від 27 січня 2015 року № 129-VIII Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН), Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Вважає, що ГУ ДМС України в Одеській області всебічно проаналізовано наявні матеріали особової справи і прийняті законні рішення від 25.02.2025 № 374655 про відкликання дозволу на імміграцію та від 25.02.2025 № 6470 про скасування посвідки на постійне проживання.

Від представника третьої особи до суду надійшли пояснення по справі, відповідно до яких третя особа вважає, що оскаржувані позивачем рішення ГУ ДМСУ в Одеській області повністю відповідають вимогам ч.2 ст.2 КАС України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. У наданих до суду пояснення вказано, що документом, який став підставою для відкликання дозволу на імміграцію та скасування посвідки на тимчасове проживання стало вмотивоване подання від 25.12.2024 № 65/1/3/7985 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянина рф ОСОБА_1 , яке надійшло 26.12.2024 до ГУ ДМСУ в Одеській області від Управління у зв`язку з ти що дії іноземця становлять загрозу національній безпеці України.

Служба безпеки України, як державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, наділений виключною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці України тощо та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, крім іншого, на їх попередження, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання виникненню загроз, а також їх локалізацію та усунення.

Саме на Службу безпеки України, як на орган, що наділений унікальною компетенцією покладено обов`язок, в тому числі вживати заходи превентивного характеру з метою запобігання виникненню загроз національній безпеці України. Отже, повноваження Служби безпеки України щодо надання подання відповідному компетентному органу про скасування посвідки на тимчасове проживання є виключними та дискреційними, і суд не може здійснювати переоцінку загрозам національної безпеки України, яка попередньо здійснена Службою безпеки України.

Управління наголошує, що твердження скаржника, що відсутність порушених відносно нього кримінальних проваджень є підставою для скасування рішення ГУ ДМС в Одеській області про скасування посвідки на тимчасове проживання суперечать чинному законодавству з огляду на наступне.

Скасування посвідки на тимчасове проживання має превентивний характер, не доводитися лише фактом вчинення особою протиправних діянь, а може обґрунтовуватися в тому числі посиланням на можливість протиправної поведінки.

При цьому, згідно висновків, викладених у постанові Верховного суду від 02.12.2021 в справі N 120/1859/19-а, такі дії мігранта не потребують юридичної кваліфікації у якості кримінального чи адміністративного правопорушення.

Управління СБУ в Одеській області має достатній обсяг інформації з грифом обмеження доступу «таємно», отриманої у встановленому порядку, яка у відповідності до чинного законодавства дозволяє зробити висновок що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України.

Також, Управління вважає, що оспорюване рішення ГУ ДМС в Одеській області не є втручанням в особисте та сімейне життя позивача та не порушує немайнові права, які визначені законодавством. Бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права та дотримуватися прав та законних інтересів дитини покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки. Вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадження).

Представником відповідача 14.04.2025 через систему «Електронний суд» подано клопотанням про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (зареєстровано канцелярією суду 15.04.2025), як вбачається з матеріалів особової справи підставою для відкликання дозволу на імміграцію та скасування посвідки на тимчасове проживання стало вмотивоване подання від 25.12.2024 № 65/1/3/7985 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянина рф ОСОБА_1 , яке надійшло 26.12.2024 до ГУ ДМС в Одеській області від Управління Служби безпеки України в Одеській області. Враховуючи наявність в УСБУ в Одеській області компрометуючих відомостей з обмеженим доступом (гриф - таємно), що свідчать про прямі дії позивача, які можуть завдати шкоду національній безпеці України, з урахуванням чого рішення у справі може вплинути на права, інтереси або обов`язки УСБУ в Одеській області, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, є доцільним залучити цей компетентний орган.

Ухвалою суду від 06.05.2025 клопотання представника відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - задоволено. Залучено до розгляду вказаної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України в Одеській області (вул. Єврейська, 43, м. Одеса, 65045, ). Вирішено розгляд справи №420/8451/25 проводити за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи розпочато спочатку. Призначено підготовче засідання по справі на 11 год. 00 хв. 30 травня 2025 року

Протокольною ухвалою суду від 30.05.2024 відкладено судове засідання та призначено судове засідання по вказаній справі на 14 год. 00 хв. 13.06.2025.

Протокольною ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2025 у задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідків відмовлено.

Протокольною ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2025 у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено.

Протокольною ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2025 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11 год. 00 хв. 23 липня 2025 року.

Протокольною ухвалою суду від 23.07.2025 оголошено перерву та призначено судове засідання по вказаній справі на 11 год. 00 хв. 04.08.2025.

Протокольною ухвалою суду від 04.08.2025 оголошено перерву та призначено судове засідання по вказаній справі на 11 год. 00 хв. 18.08.2025.

Протокольною ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 відкладено судове засідання у справі для проголошення судового рішення на 14 год. 00 хв. 27 серпня 2025 року.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи, вказані у заявах по суті справи та своїх письмових поясненнях.

Представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити, наголошуючи на протиправності спірних податкових повідомлень-рішень, прийнятих відповідачем.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд, дослідивши матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідив докази у справі

ВСТАНОВИВ:

19.06.2018 громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ДМС в Одеській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» як особа, що перебуває в шлюбі понад два роки з громадянкою України.

23.11.2018 начальником ГУ ДМС України в Одеській області затверджено висновок про розгляд заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 щодо отримання дозволу на імміграцію в Україну, яким клопотання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо отримання дозволу на імміграцію в Україну задоволено. Надано громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 громадянином дозвіл на імміграцію в Україну, як особі, яка понад два роки перебуває у шлюбі з громадянином України. При зверненні із заявою про документування - документувати заявника посвідкою на постійне проживання в Україні.

23.11.2018 позивач отримав дозвіл № НОМЕР_3 на імміграцію в Україну та 12.06.2019 документований посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_2 за строком дії до 11.06.2029.

26.12.2024 на адресу Головного управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області надійшло подання Управління Служби безпеки України в Одеській області від 25.12.2024 № 65/1/3/7985 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянина рф ОСОБА_1 .

Згідно вказаного подання Управлінням Служби безпеки України в Одеській області, в ході виконання завдань у межах компетенції, визначеної статтею 2 Закону України «Про Службу безпеки України», статтею 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» у встановленому порядку отримано інформацію стосовно громадянина рф - ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на імміграцію в Україну №374655 від 23.11.2008 р., користується номером мобільного телефону: НОМЕР_4 , який, за наявною інформацією обґрунтовано підозрюється у причетності до різнопланового сприяння ворогу в умовах воєнного стану, що суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України.

Зокрема, щодо іноземця російського походження було отримано відомості компрометуючого характеру з обмеженим доступом (гриф - таємно), які дають достатні підстави вважати про сприяння ним представникам силових структур іноземних держав на шкоду державній безпеці України.

Крім того, проведеними оперативними заходами отримано відомості щодо систематичного потрапляння ОСОБА_1 в поле зору працівників правоохоронних органів, а саме в якості особи, яка систематично вчиняє домашнє насильство щодо своєї сім`ї (протокол ВАД №002392 від 31.10.2023 р.). Так, 01.05.2024 згідно Висновку органу опіки та піклування Одеської міської ради Хаджибейської районної адміністрації - місце проживання дитини визначено з матір`ю. 23.02.2024 р. Малиновським районним судом міста Одеси було прийнято рішення (справа №521/2404/24, провадження №2- 0/521/190/24 щодо видачі обмежувального припису ОСОБА_1 .

Враховуючи необхідність охорони захисту прав і законних інтересів громадян України, загрозу обороноздатності нашої країни внаслідок дій вказаної особи, з урахування запровадження в Україні з 24.02.2022 правового режиму «воєнний стан» у зв`язку із вторгненням в Україну військ російської федерації, керуючись абзацом 2 пункту 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування/відкликання та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. №1983 просимо відкликати громадянину рф ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 2,3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», а також вжити в межах компетенції інші заходи правового реагування.

Як зазначає відповідач, до вказаного подання було долучено копію висновку від 01.05.2024 № 2092/01-20 органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого орган опіки вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 разом із матір`ю - ОСОБА_6 .

Копію рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 23.02.2024 у справі № 521/2404/24 яким заяву ОСОБА_6 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_1 -задоволено.

Копію рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2023 року у справі № 521/16581/23, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, зареєстрований 09 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та. ОСОБА_6 , зареєстрований Відділом РАЦС Октябрського району міського округу Самара управління РАЦС Самарської області, актовий запис № 175 розірвано.

Копію постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 03.11.2023 по справі №521/25072/23, якою визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і обмежитись усним зауваженням, у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення.

25.02.2025 р. Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області було прийнято Рішення № 374655 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство: російська федерація.

Підставами прийняття вказаного рішення (відкликання дозволу) зазначені пункти 2, 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію». Відповідно до п. 2, 3. ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію відкликається органом, що його надав, якщо: дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

У вказаному поданні зокрема зазначено, що абзацом першим пункту 23 Порядку провадження визначено, що ДМС, територіальні органи ДМС і територіальні підрозділи ДМС всебічно вивчають у місячний строк подання щодо скасування (відкликання, визнання недійсним) дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора скасування (відкликання, визнання недійсним) дозволу на імміграцію, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі потреби запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

При цьому, аналізом норм частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», якими визначено підстави для відкликання дозволу на імміграцію, зокрема, пунктом 2 частини першої передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути відкликано, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, установлено, що пояснення іммігранта з таких питань не можуть мати значення для прийняття остаточного рішення про відкликання дозволу на імміграцію. Також попереднє надання іммігранту такої інформації може нашкодити захисту національних інтересів України, сприяти приховуванню або знищенню фактів протиправної діяльності, тому особа не повинна наперед бути поінформована про те, що відносно неї розглядається питання відкликання дозволу на імміграцію. Зважаючи на вказане пояснення від зазначеного іммігранта отримувати є недоцільним, оскільки вони не матимуть значення для прийняття остаточного рішення. Зважаючи на вказане іммігрант для дачі пояснень не запрошувався.

З огляду на законодавчо визначену компетенцію, Служба безпеки України при оформленні подання про відкликання дозволу на імміграцію громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А наявність підстав для відкликання дозволу на імміграцію підтверджено належними та доступними доказами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», рішення про надання дозволу на імміграцію може бути відкликане, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», рішення про надання дозволу на імміграцію може бути відкликане, якщо це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Таким чином, інформація, викладена у поданні Управління Служби безпеки України в Одеській області № 65/1/3/7985 від 25.12.2024 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянину рф ОСОБА_1 , є підставою для відкликання іноземцю дозволу на імміграцію в Україну на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

25.02.2025 р. ГУ ДМС України в Одеській області стосовно ОСОБА_1 прийнято Рішення № 374655 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну.

25.02.2025 р. ГУ ДМС України в Одеській області стосовно ОСОБА_1 прийнято Рішення номер 6470 про скасування посвідки на постійне проживання, скасовано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 підставами прийнятого рішення зазначений підпункт 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.

25.02.2025 р. Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області відносно ОСОБА_1 прийнято Рішення №017825 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни та зобов`язано покинути територію України у термін до 26.03.2025.

Позивач не погодився з вказаним рішенням та звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає та враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) визначено, що іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Статтею 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону № 2491-ІІІ іммігрувати в Україну на постійне проживання.

За приписами частини першої статті 1 Закону № 2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 3 Закону № 2491-ІІІ визначено, що правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 2 та 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-ІІІ дозвіл на імміграцію відкликається органом, що його надав, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні та це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Положеннями частини другої статті 12 Закону № 2491-ІІІ у разі відкликання дозволу на імміграцію відкликається також посвідка на постійне проживання, видана на підставі цього дозволу, у тому числі в порядку обміну.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону № 2491-ІІІ особа, стосовно якої прийнято рішення про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, повинна виїхати з України протягом строку, визначеного рішенням про примусове повернення.

Пунктом 21 Порядку № 1983 передбачено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, територіальні органи ДМС та територіальні підрозділи ДМС, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, функціональні підрозділи Центрального управління СБУ, органи військової контррозвідки СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо було встановлено обставини, за яких дозвіл на імміграцію підлягає скасуванню відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Згідно з пунктом 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, територіальні органи ДМС або територіальні підрозділи ДМС, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", яке з матеріалами, що підтверджують такі підстави (за відсутності визначених законом заборон для їх передачі або розголошення), надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Відповідно до пункту 23 Порядку № 1983 ДМС, територіальні органи ДМС і територіальні підрозділи ДМС всебічно вивчають у місячний строк подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора скасування дозволу на імміграцію, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі потреби запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є іммігрант, проводяться перевірки відсутності підстав, за яких відповідно до частин другої і третьої статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" виїзд з України не дозволяється.

Про прийняте рішення протягом п`яти календарних днів письмово повідомляється ініціаторам скасування дозволу на імміграцію.

Копії рішень про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення протягом п`яти календарних днів з дня прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, або вручаються їй.

Згідно з підпунктом 1 пункту 64, пунктом 65 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 (далі - Порядок № 321) посвідка відкликається ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі відкликання дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Рішення про скасування посвідки приймається Головою ДМС або уповноваженою ним особою, керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її відкликання або визнання недійсною.

Рішення про відкликання або визнання недійсною посвідки формується засобами Реєстру та підписується шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису. У випадку відсутності технічної можливості підписання рішення шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису таке рішення підписується власноручно та сканується особою, яка його підписала, до заяви-анкети із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

Пунктами 6, 9 частини першої статі 1 Закону України від 21.06.2018 № 2469-VIII «Про національну безпеку України» (далі - Закон № 2469-VIII) визначено, що загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 2469-VIII державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону № 2469-VIII основними принципами, що визначають порядок формування державної політики у сферах національної безпеки і оборони, є: 1) верховенство права, підзвітність, законність, прозорість та дотримання засад демократичного цивільного контролю за функціонуванням сектору безпеки і оборони та застосуванням сили; 2) дотримання норм міжнародного права, участь в інтересах України у міжнародних зусиллях з підтримання миру і безпеки, міждержавних системах та механізмах міжнародної колективної безпеки; 3) розвиток сектору безпеки і оборони як основного інструменту реалізації державної політики у сферах національної безпеки і оборони.

Фундаментальними національними інтересами України є: 1) державний суверенітет і територіальна цілісність, демократичний конституційний лад, недопущення втручання у внутрішні справи України; 2) сталий розвиток національної економіки, громадянського суспільства і держави для забезпечення зростання рівня та якості життя населення; 3) інтеграція України в європейський політичний, економічний, безпековий, правовий простір, набуття членства в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору, розвиток рівноправних взаємовигідних відносин з іншими державами (частина третя статті 3 Закону № 2469-VIII).

Частиною п`ятою статті 3 Закону № 2469-VIII передбачено, що загрози національній безпеці України та відповідні пріоритети державної політики у сферах національної безпеки і оборони визначаються у Стратегії національної безпеки України, Стратегії воєнної безпеки України, Стратегії кібербезпеки України, інших документах з питань національної безпеки і оборони, які схвалюються Радою національної безпеки і оборони України і затверджуються указами Президента України.

За змістом частини другої статті 12 Закону № 2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони входить, зокрема, Державна міграційна служба України, Служба безпеки України.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 2469-VIII Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку, здійснюючи з неухильним дотриманням прав і свобод людини і громадянина: 1) протидію розвідувально-підривній діяльності проти України; 2) боротьбу з тероризмом; 3) контррозвідувальний захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності, оборонного і науково-технічного потенціалу, кібербезпеки, інформаційної безпеки держави, об`єктів критичної інфраструктури; 4) охорону державної таємниці.

Стратегія національної безпеки України затверджена Указом Президента України від 14.09.2020 № 392/2020 (далі - Стратегія національної безпеки України).

Згідно з пунктом 5 Стратегії національної безпеки України, ураховуючи фундаментальні національні інтереси, визначені Конституцією України і Законом № 2469-VIII, пріоритетами національних інтересів України та забезпечення національної безпеки є: відстоювання незалежності і державного суверенітету; відновлення територіальної цілісності у межах міжнародно визнаного державного кордону України; суспільний розвиток, насамперед розвиток людського капіталу; захист прав, свобод і законних інтересів громадян України; європейська і євроатлантична інтеграція.

Відповідно до пункту 10 Стратегії національної безпеки України сучасна модель глобалізації уможливила поширення міжнародного тероризму та міжнародної злочинності, зокрема у кіберпросторі, наркоторгівлі, торгівлі людьми, релігійного та ідеологічного фундаменталізму та екстремізму, підживлюваного з-за кордону сепаратизму, нелегальної міграції, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, розповсюдження зброї масового ураження тощо.

За приписами пунктів 17, 19, 20 Стратегії національної безпеки України для відновлення свого впливу в Україні російська федерація, продовжуючи гібридну війну, системно застосовує політичні, економічні, інформаційно-психологічні, кібер- і воєнні засоби. Спеціальні служби іноземних держав, насамперед російської федерації, продовжують розвідувально-підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої, використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу. Деструктивна пропаганда як ззовні, так і всередині України, використовуючи суспільні протиріччя, розпалює ворожнечу, провокує конфлікти, підриває суспільну єдність. Відсутність цілісної інформаційної політики держави, слабкість системи стратегічних комунікацій ускладнюють нейтралізацію цієї загрози.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України від 26.12.2002 № 374-IV «Про контррозвідувальну діяльність» (далі - Закон № 374-IV) спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності є Служба безпеки України.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 25.03.1992 № 2229-XII «Про Службу безпеки України» (далі - Закон № 2229-XII) Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Статтею 2 Закону № 2229-XII визначено, що на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці. До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Згідно з пунктом 13 статті 24 Закону № 2229-XII Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для направлення подання Управлінням Служби безпеки України в Одеській області про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянина рф ОСОБА_1 було отримання в ході виконання завдань у межах компетенції, визначеної статтею 2 Закону України «Про Службу безпеки України», статтею 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» у встановленому порядку інформацію стосовно громадянина рф - ОСОБА_1 , який за наявною інформацією обґрунтовано підозрюється у причетності до різнопланового сприяння ворогу в умовах воєнного стану, що суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України.

Зокрема, щодо іноземця російського походження було отримано відомості компрометуючого характеру з обмеженим доступом (гриф - таємно), які дають достатні підстави вважати про сприяння ним представникам силових структур іноземних держав на шкоду державній безпеці України.

Суд зауважує, що частиною першою статті 5 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» передбачено, що спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності є Служба безпеки України.

Метою контррозвідувальної діяльності є попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що їм сприяють, та причин їх виникнення (частина перша статті 2 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність»).

Відповідно до приписів статті 8 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» контррозвідувальна діяльність здійснюється гласно і негласно.

Гласні контррозвідувальні заходи передбачають використання відкритих (офіційних) форм і методів роботи у сфері забезпечення державної безпеки.

Негласні контррозвідувальні заходи здійснюються із залученням осіб, які конфіденційно співпрацюють з контррозвідувальними органами і підрозділами, а також з використанням оперативних, оперативно-технічних та спеціальних сил і засобів. Порядок використання негласних методів та засобів при здійсненні контррозвідувальної діяльності визначається на основі цього Закону нормативно-правовими актами Служби безпеки України.

Для організації та здійснення контррозвідувальної діяльності, систематизації і документальної фіксації отриманих результатів, їх аналізу, оперативної і правової оцінки, прийняття відповідних управлінських рішень органи і підрозділи Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність, ведуть контррозвідувальні справи. Проведення відповідно до Закону України "Про розвідку" розвідувальних заходів в інтересах контррозвідки здійснюється на підставі відповідної контррозвідувальної справи.

Контррозвідувальна справа повинна бути закрита у разі:

1) завершення виконання контррозвідувальних заходів або вичерпання можливостей для їх здійснення;

2) спростування матеріалів, які були підставами для здійснення контррозвідувальної діяльності;

3) припинення розвідувальної, терористичної чи іншої протиправної діяльності на шкоду державній безпеці України;

4) виїзду особи на постійне місце проживання за межі України та відсутності можливості проведення щодо неї контррозвідувальних заходів;

5) заведення за матеріалами контррозвідувальної діяльності оперативно-розшукової справи;

6) притягнення особи до кримінальної відповідальності, в тому числі і за кордоном, за дії, що були підставами для заведення контррозвідувальної справи;

7) смерті особи, щодо якої заведено контррозвідувальну справу.

З метою попередження, своєчасного виявлення і припинення розвідувальних, терористичних та інших протиправних посягань на державну безпеку України органи та підрозділи Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність, за її результатами за необхідності проводять профілактику правопорушень у сфері державної безпеки; в разі виявлення в ході цієї роботи осіб, які потребують попереджувального впливу, оголошують їм офіційне застереження про неприпустимість протиправної поведінки.

На переконання суду, Служба безпеки України, як державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України, наділена компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України тощо та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, окрім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їхньому виникненню, а також локалізацію та усунення загроз.

До вказаних правових висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 27.05.2021 у справі № 826/9102/18 та від 29.07.2021 у справі № 320/8499/20.

Необхідно також зауважити, що Верховний Суд у постанові від 17.04.2025 у справі №600/6944/21-а у подібних правовідносинах дійшов висновку, що повноваження Служби безпеки України щодо прийняття рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну є виключними та дискреційними і суд не може здійснювати переоцінку загрозам національної безпеки України, яка попередньо здійснена Службою безпеки України.

Суд вважає за можливе застосувати вказану правову позицію Верховного Суду і до спірних правовідносин, оскільки за своєю правовою природою відкликання дозволу на імміграцію, у випадку виявлення Службою безпеки України фактів дій іммігранта, які становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні є превентивним заходом, направленим на зупинення можливості особи здійснювати різнопланове сприяння ворогу в умовах воєнного стану.

На переконання суду, під час розгляду вказаної справи суд позбавлений можливості здійснювати оцінку інформації, яка була отримана Управління Служби безпеки України в Одеській області під час здійснення заходів, передбачених Законом України «Про контррозвідувальну діяльність», оскільки саме вказаний орган наділений виключною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз національній безпеці та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення.

Отже, викладена в поданні Управлінні Служби безпеки України в Одеській області інформація та встановлені ГУ ДМС в Одеській області обставини, є достатньою підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про імміграцію».

При цьому, посилання представника позивача на те, що відповідач не навів мотивів з яких він не перевіряв інформацію в СБУ та з яких він не надав можливість ОСОБА_1 права на надання пояснень, заперечень з цього приводу, суд вважає неспроможними, оскільки в оскаржуваному рішенні відповідачем було зазначено, що пояснення іммігранта з питань вчинення чи не вчинення ним дій, що становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні за умови встановлення вказаних фактів уповноваженим органом в сфері національної безпеки не можуть мати значення для прийняття остаточного рішення про відкликання дозволу на імміграцію. Також попереднє надання іммігранту такої інформації може нашкодити захисту національних інтересів України, сприяти приховуванню або знищенню фактів протиправної діяльності, тому особа не повинна наперед бути поінформована про те, що відносно неї розглядається питання відкликання дозволу на імміграцію. Зважаючи на вказане пояснення від зазначеного іммігранта отримувати є недоцільним, оскільки вони не матимуть значення для прийняття остаточного рішення. Зважаючи на вказане іммігрант для дачі пояснень не запрошувався.

Щодо відсутності у поданні Управління Служби безпеки України в Одеській області посилань на порушення позивачем статей Кримінального кодексу України, про що вказує останній, необхідно зазначити, що метою контррозвідувальної діяльності є, перш за все, попередження вчинення злочину, тоді як завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння (вже вчинені чи вчинення яких триває), відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України. Наявність даних в Єдиному реєстрі досудових розслідувань є наслідком саме оперативно-розшукової діяльності, контррозвідувальні ж заходи здійснюються Службою безпеки України до вчинення протиправних дій, з метою їхнього недопущення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі №826/9102/18.

Суд вважає не можливим застосувати до спірних правовідносин правову позицію, яка викладена Верховим Судом у постанові від 14.04.2020 у справі № 480/296/19, що подання спеціально уповноважених органів про скасування особі дозволу на імміграцію не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, на відміну від рішення органу ДМС. Тож обґрунтованість такого подання має перевірятися органом ДМС, який на підставі цього подання приймає рішення, яке у свою чергу повинно відповідати критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, на відповідність яких його і має перевірити адміністративний суд.

На переконання суду, орган ДМС, як і суд у вказаній категорії справ позбавлений можливості втручатись до виключної компетенції регіонального органу Служби безпеки України надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз національній безпеці, оскільки це не буде відповідати вимогам Закону України «Про контррозвідувальну діяльність».

При цьому, приписами Порядку № 1983 чітко визначено, що іммігранти, стосовно яких розглядається питання про скасування дозволу імміграцію запрошуються для надання пояснень у разі необхідності. Тобто, запрошення особи для надання пояснень є правом, а не обов`язком органів міграційної служби.

Також, доводи позивача щодо того, що оспорюване рішення є втручанням в його особисте та сімейне життя та порушує немайнові права, які визначені законодавством, суд не приймає до уваги, оскільки, бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права та дотримуватися прав та законних інтересів дитини покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки, вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 р. у справі № 343/2242/16, від 10.10.2019 р. у справі № 2340/2910/18, від 12.08.2020 р. у справі № 755/14023/17, від 13.10.2021 р. у справі № 263/14519/20, від 13.04.2021 р. у справі № 211/1113/18(2-а/211/91/18), від 26.01.2022 р. у справі № 200/9761/20-а).

Окрім того, суд звертає увагу, що дозвіл на міграцію в Україну було отримано позивачем у зв`язку з перебуванням в шлюбі понад два роки з громадянкою України. Як свідчать матеріали справи, на даний час позивач не перебуває в шлюбі з громадянкою України. При цьому, позивачем до матеріалів справи надано копію результатів психоемоційного стану дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у якому зазначено, що сумісне перебування з дитиною обох батьків одразу не рекомендовано.

При цьому Верховний Суд в постанові від 29 травня 2023 року по справі № 522/5683/22 зазначив, що з огляду на те, що на території України з 24.02.2022 триває військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, здійснення міграційним органом посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здійснення - ефективного реагування держави на загрози її безпеці.

У той же час, суд зауважує, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що позивач систематичного потрапляв в поле зору працівників правоохоронних органів, а саме в якості особи, яка систематично вчиняє домашнє насильство щодо своєї сім`ї.

У якості підтвердження вказаної обставини до подання третьою особою було надано копію постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 03.11.2023 по справі №521/25072/23, якою визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та копію рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 23.02.2024 у справі № 521/2404/24 яким заяву ОСОБА_6 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_1 -задоволено.

Як вбачається з матеріалів справи позивача дійсно один раз було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за події, які відбулись у 2023 році. У той же час, вказаний факт не свідчить про систематичне вчинення домашнього насильства щодо його колишньої дружини, громадянки України.

Одночасно з цим рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 23.02.2024 у справі № 521/2404/24 про видачу обмежувального припису було скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 01.07.2024 року з підстав не підтвердження належними доказами обставини систематичності або повторюваності вчинення відносно колишньої дружини позивача домашнього насильства.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано в якості однієї з причин для відкликання дозволу на імміграцію в Україну було визначено, що вказані діє є необхідними для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

У той же час, вказаної у поданні третьою особою обставини щодо вчинення позивачем дій, які становлять загрозу національній безпеці України було достатньо для прийняття оскаржуваного рішення, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним в цілому.

Таким чином, при прийнятті Рішення від 25 лютого 2025 року № 374655 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну № 374655 від 23.11.2018, виданого громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України та останнє містить достатні обґрунтування для його прийняття в частині наявності фактів вчинення позивачем дій, які становлять загрозу національній безпеці України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги, що судом було відмовлено у задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування Рішення від 25 лютого 2025 року № 374655 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну № 374655 від 23.11.2018, відповідно не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 25 лютого 2025 року номер 6470 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 стосовно: громадянина російської федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що всі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою, що є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду цієї справи, суд розглянув та надав їм оцінку в повній мірі.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на всі встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2-9, 90, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Служби безпеки України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень - відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, місцезнаходження: 65045, Одеська область, м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 44; ідентифікаційний код в .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України в Одеській області, місцезнаходження: 65045, м. Одеса, вул. Єврейська, 43; ідентифікаційний код в .

Суддя Роман КАРАВАН

.