Справа № 440/8487/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/8487/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті грошового забезпечення члену сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця, ОСОБА_2 , на користь його повнолітньої доньки ОСОБА_1 , яка проживала разом з батьком,

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення безвісно відсутнього ОСОБА_2 на користь його повнолітньої доньки ОСОБА_1 з 19 травня 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є донькою ОСОБА_2 . 12.05.2025 позивачу стало відомо, що її батько ОСОБА_3 при виконанні обов`язків військової служби зник безвісти 05.05.2025 поблизу населеного пункту Новомихайлівка Донецької області, тому 14.05.2025 скерувала заяву до відповідача про виплату грошового забезпечення передбаченого п. 5,6 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого Постановою КМУ від 30.11.2016 року № 884, проте отримала відмову. Вважаючи такі дії відповідача щодо відмови призначити та виплатити грошове забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх протиправними, відтак звернулась до суду з цим позовом.

Стислий зміст заперечень відповідача.

У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свою позицію мотивував посиланням на те, що ОСОБА_2 не складав особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення, то позивачка як повнолітня дочка не має права на отримання частки грошового забезпечення батька відповідно до пункту 6 статті 9 Закону, оскільки не належить до дітей з числа осіб з інвалідністю або повнолітніх дітей, законним представником яких є ОСОБА_2 .

Заяви, клопотання учасників справи.

09.07.2025 до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, а також заява про виправлення описки в прізвищі позивача, яке вказане у позовній заяві на вірне " ОСОБА_1 ", що враховано судом під час ухвалення цього рішення суду.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 23.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 440/8487/25. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), витребувані докази від відповідача.

Відповідачем наданий суду відзив разом із доказами на виконання ухвали суду.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22.01.2008 року.

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєструвала шлюб 07.09.2018 з ОСОБА_6 і змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 07.09.2018 року.

Відповідно до відповідей суду № 1703809, № 1703784 від 26.08.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 nf ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

12.05.2025 року позивачу стало відомо, що її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 при виконанні обов`язків військової служби зник безвісти 05.05.2025 поблизу населеного пункту Новомихайлівка Донецької області, що підтверджується сповіщенням сім`ї №443 від 12.05.2025.

Відновідно до витягу є Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 12.05.2025, до даного реєстру внесені відомості про кримінальне провадження № 0000832 від 12.05.2025 за ч. 1 ст. 155 КК України про безвісті зниклого 05.05.2025 ОСОБА_2 05.05.2025 поблизу населеного пункту Новомихайлівка Донецької області.

Згідно із витягом Міністерства внутрішніх справ від 12.06.2025 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник на території бойових дій.

14.05.2025 позивачем складена заяву до відповідача про виплату грошового забезпечення передбаченого п. 5,6 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого Постановою КМУ від 30.11.2016 року № 884.

До даної заяви було додано: копію паспорту позивача, копію витягу з реєстру територіальної громади позивача від 13.05.2025, копія РНКОПП позивача, копія витягу про відсутність судимості позивача від 13.05.2025, копія свдоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 від 22.01.2008, довідка за реквізитами позивача з банку, копія свідоцтва про шлюб позивача серії НОМЕР_3 від 07.09.2018, копія витягу з ЄДРДР від 12.05.2025, повний витяг з державного реєстру актів цивільного стану від 13.05.2025.

31.05.2025 відповідачем надана відповідь № 1781/26112, якою відмовлено у виплаті грошового забезпечення, додаткової винагороди та інших коштів, які належать її батькові у відповідності п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручникам, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх»: подання заяви особам, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, позивач звернулась до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон України № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 вказаного Закону).

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України № 2011-XII (в редакції, станом на момент зникнення військовослужбовця) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України № 2011-XII (в редакції, станом на момент звернення заявників із заявами про виплату грошового забезпечення) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - Порядок №884).

Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці) /пункт 1 Порядку №884, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/.

Пунктом 3 Порядку №884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Пунктом 4 Порядку № 884 передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

В пункті 5 Порядку №884 зазначено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

В усіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовців із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Згідно з пунктом 6 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації):

до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;

протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Пункт 6 Порядку №884 передбачає, що виплата грошового забезпечення здійснюється:

особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям:

виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;

включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22.01.2008 року.

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєструвала шлюб 07.09.2018 з ОСОБА_6 і змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 07.09.2018 року.

12.05.2025 року позивачу стало відомо, що її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 при виконанні обов`язків військової служби зник безвісти 05.05.2025 поблизу населеного пункту Новомихайлівка Донецької області, що підтверджується сповіщенням сім`ї № 443 від 12.05.2025.

Вказана обаставина також підтверджується витягом є Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 12.05.2025 та витягом Міністерства внутрішніх справ від 12.06.2025.

14.05.2025 позивачем складена та подана заяву до відповідача про виплату грошового забезпечення передбаченого п. 5 Порядку № 884. До даної заяви додані документи.

31.05.2025 відповідачем надана відповідь №1781/26112, у якій зазначений мотив відмови, що позивачу відмовлено у виплаті грошового забезпечення, додаткової винагороди та інших коштів, які належать її батькові у відповідності п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручникам, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх»: подання заяви особам, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку.

Натомість, п. 4 Порядку визначає 3 підстави для відмови у виплаті грошового забезпечення заявникам, а саме: подання заяви про виплату особами, не передбаченими в пункті 1 цього Порядку, а також визначеними особами, які мають (набули) громадянство Російської Федерації чи Республіки Білорусь, або постійно проживають на території таких країн, або засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку;з`ясування в установленому порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовців у полон, самовільного залишення ними військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирства.

Так, в п. 1 Поярдку № 884 передбачено, що цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зазначено, що у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Дане положення міститься і у п. 6 Порядку № 884.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 при виконанні обов`язків військової служби зник безвісти 05.05.2025 поблизу населеного пункту Новомихайлівка Донецької області, що підтверджується сповіщенням сім`ї №443 від 12.05.2025.

Судом встановлено, що разом із заявою про виплату грошового забезпечення передбаченого п. 5 Порядку № 884 від 14.05.2025 позивачем подано, зокрема, і повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану від 13.05.2025.

Відповідно до даного витягу, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився у батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , державна реєстрація народження проведена за вказівкою матері. 29.03.1997 уклав шлюб з ОСОБА_9 , 21.12.2004 розірвав даний шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 , мати ОСОБА_2 , померла.

Щодо факту наявності чи відсутності батька у ОСОБА_2 , який має право на отримання грошового забезпечення, то суду відповідні докази не надані позивачем.

У Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутня інформація щодо актового запису про усиновлення та встановлення батьківства.

Судом встановлена обставина, що у позивача відсутня дружина, оскільки шлюб розірваний 21.12.2004, що додатково підтверджується наданим позивачем свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_4 від 22.01.2008.

Судом з наданих сторонами доказів не встановлена наявність особистого розпорядження ОСОБА_2 на випадок зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором.

Окрім того, судом не встановлена наявність осіб, визначених у абзаці четвертому частини 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Позивачем не надані докази того, що він є законним представником його повнолітньої доньки, яка є позивачем у цій справі.

Таким чином, позивач, яка є повнолітною донькою ОСОБА_2 , але ОСОБА_2 не є її законним представником, не є особою, яка визначена у абзаці п`ятому частини 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пункту 6 Порядку №884.

Логічна конструкція гіпотизи та диспозиції норми абзацу п`ятого частини 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 6 Порядку №884 викладені із умовою настання правової підстави для виплати грошового забезпечення, після перерахування синонимічного ряду родичів військовослужбовця: "повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам)", та за умови - "законними представниками яких є військовослужбовці".

На переконання суду, висновок із тлумачення даної норми один: для отримання повнолітньою дитиною грошового забезпечення свого батька-військовослужбовця необхідна умова, щоб такий батьком був законним представником своєї повнолітньої дитини.

Пункт 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладений в редакції Закону України № 3995-IX від 08.10.2024 "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" та діє із 01.02.2025, аналогічно, як і нова редакція пункту 6 Порядку №884 із 01.02.2025, та поширюються на дані спірні правовідносини.

Закону України № 3995-IX від 08.10.2024 "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" прийнятий на основі Законопроекту Проект Закону про внесення зміни до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №11407 від 16.07.2024, згідно із пояснювальної запискою до цього законопроекту зазначене наступне:

"3. Основні положення проєкту акта

Проєктом Закону пропонується викласти у новій редакції пункт 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до якої передбачається:

виплата грошового забезпечення членам сім`ї (особам) військовослужбовців здійснюється після відрахувань, які провадяться у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження"; запровадження нового підходу до розподілу належного грошового забезпечення військовослужбовця шляхом визначення осіб у його особистому розпорядженні на випадок захоплення військовослужбовця в полон або заручником, а також інтернування в нейтральні держави або зникнення безвісти; визначення Кабінетом Міністрів України порядку та строків передачі військовослужбовцем оригіналу особистого розпорядження на випадок полону командиру військової частини, командиру/керівнику підрозділу органу (служби, військового формування) для зберігання в особовій справі; запровадження нового порядку черговості виплати грошового забезпечення рівними частками, у разі відсутності такого розпорядження військовослужбовця, а саме:

в першу чергу - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку) та батькам військовослужбовців (крім дітей, батьків та інших осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, які позбавлені батьківських прав, за умови що такі права не були поновлені); в другу чергу (у разі відсутності представників з першої черги) - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець, у загальному розмірі, що не перевищує 20 відсотків. у разі загибелі (смерті) військовослужбовця або визнання судом його загиблим (померлим), не виплачені суми грошового забезпечення виплачуються членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, зазначеним в абзаці четвертому цього пункту, а у разі їх відсутності - включення до складу спадщини."

Позивач не надала суду доказів того, що її батько ОСОБА_2 є її законним представником.

Суд висновує, що позивач не має права на отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця свого батька ОСОБА_2 , що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Доводи у змісті позовної заяви щодо застосування пункту 7 Порядку №884 суд визнає суперечливими, оскільки до даних спірних правовідносин застосовуються норми в редакції із 01.02.2025.

Щодо підстав відмови відповідача, викладеній у листі від 31.05.2025 №1781/26112, то посилання на пункт 7 Порядку здійснений відповідно до попередньої редакції Порядку №884, яка діяла по 31.01.2025, є помилковим.

Із 01.02.2025 діють нові редакції пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 6 Порядку №884, які і поширюються для регулювання спірних правовідносин у цій справі.

Не дивлячись на ту обставину, що військова частина відмовила позивачу листом від 31.05.2025 №1781/26112 з інших помилкових підстав, суд констатутє, що у позивача визначально відсутнє право на отримання грошового забезпечення в порядку пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 6 Порядку №884, як встановлено судом у цій справі.

Додатково у відзиві на позов, під час розгляду цієї справи, військова частина НОМЕР_1 заперечує з інших підстав у чинній редакції норм законодавства із 01.02.2025, ніж ті, що викладені у відмові, і щодо яких суд здійснив висновок про відсутність порушеного права позивача вище у змісті цього рішення суду.

Відповідно до загальних процесуальних принципів "судової економії", "один спір - одна справа", у суду відсутні підстави для зобов`язання позивача повторно розглянути його заяву з урахуванням висновків суду, оскільки судом встановлена обсавина відсутності права у позивача на отримання грошового забезпечення її зниклого безвісті батька, відповідно до ункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 6 Порядку №884.

Суд також зазначає сторонам, що відповідно до абзацу 9 пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Таким чином, право на отримання сум грошового забезпечення військовослужбовця можуть отримати його родичі у порядку та на підставах визначених законом для його отримання, які відсутні у даному спорі, та не є підставами та предметом позову.

За наслідками судового розгляду, не встановлені факти порушення прав позивача відповідачем, оскільки у позивача відсутня відповідна правова підстава - наявність у її батька правового статусу законного представника щодо неї, як повнолітньої доньки.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині другій статті 2 КАС України, що відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень суб`єкти владних повноважень.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).

Наприклад, у пунктах 70-71 рішення у справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, "Тошкуца та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland),заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).

Ураховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності за правилами ст. 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення.

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.

Інші доводи сторін не впливають на висновки суду.

Відтак, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позові судом відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.І. Бевза