Справа № 160/8753/25
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

О К Р Е М А Д У М К А
18 серпня 2025 року Справа № 160/8753/25
судді Третього апеляційного адміністративного суду Олефіренко Наталії Анатоліївни стосовно постанови колегії суддів від 18 серпня 2025 року в адміністративній справі№160/8753/25 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського апеляційного суду про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Дніпровського апеляційного суду, в якому просить суд:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з базового посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік";
зобов`язати відповідача видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, установленої законодавством форми, станом на 01 січня 2025 року виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн, з розрахунку: 50*3028*1,2, що становить 181 680 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з жовтня 2024 року є суддею у відставці, перебуває на пенсійному обліку та отримує щомісячне довічне грошове утримання у відсотковому розмірі грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання довідки з обчисленим розміром суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 01.01.2025, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 гривень. Однак відповідач так вимогу не задовольнив. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Дніпровського апеляційного суду щодо відмови видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з базового посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік".

Зобов`язано Дніпровський апеляційний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, установленої законодавством форми, станом на 01.01.2025, виходячи з базового посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2025 складає 3 028 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Так скаржником зазначено, що дії відповідача щодо видачі позивачу довідки про суддівську винагороду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2021 року, у розмірі 2102 грн. відповідають положенням законодавчого регулювання та є правомірними.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позиції позивача.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення колегія суддів дійшла висновку щодо відсутністю підстав для задоволення позовних вимог.

Із такими доводами суду погодитися не можу з огляду на таке.

Розмір суддівської винагороди, визначений ст. 135 Закону № 1402-VIII, і, відповідно, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, може змінитися лише у разі зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлюється Законом України про бюджет на відповідний рік. Про ці зміни Пенсійний фонд знає безпосередньо з закону.

Довідка про суддівську винагороду має виключно інформаційний характер. Видаючи таку довідку, голова суду чи інша особа, що діє від його імені, лише інформує Пенсійний фонд про розмір та складові суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді.

Слід, звернути увагу на юридичну позицію Конституційного Суду України, висловлену у Рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020 (ч. 6 п. 16) про «автоматичне» здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі збільшення розміру такої винагороди.

Положення п. 1, 3 Розділу ІІ та п.2 Розділу ІІІ Порядку № 3-1, які передбачають необхідність звернення судді та надання довідки про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, не узгоджуються з принципом «автоматичності» перерахунку, про який йдеться у Рішенні Конституційного Суду України від 18.02.2020.

Рада суддів України теж неодноразово звертала увагу Пенсійного фонду України на необхідність запровадження «автоматичного» перерахунку та внесення змін до Порядку № 3-1. Зокрема, у рішеннях від 01.03.2019 № 12, від 09.04.2021 № 7.

Отже, незважаючи на чітку позицію Конституційного Суду України (ч. 6 п. 16 Рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020) та необхідність її безумовного виконання, незважаючи на неодноразові звернення Ради суддів України, відповідні зміни в частині «автоматичного» перерахунку до Порядку № 3-1 Пенсійним фондом України не внесено.

Таким чином до внесення змін до законодавства щодо статусу суддів Верховного Суду України на виконання Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020, Пенсійний фонд України та/або його органи повинен проводити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді Верховного Суду України у відставці у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді Верховного Суду, що працює на відповідній посаді, автоматично, незалежно від подання довідки про суддівську винагороду судді, що працює на відповідній посаді».

Згодом такий висновок підтримано Верховним Судом у постановах від 12.09.2023 у справі № 540/7777/21 та від 27.11.2023 у справі № 640/16655/21.

Застосовуючи зазначений висновок до спірних правовідносин, позовні вимоги мають бути задоволені, оскільки на виконання Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020, Пенсійний фонд України та/або його органи повинні проводити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, автоматично, незалежно від подання довідки про суддівську винагороду судді, що працює на відповідній посаді.

Щодо застосування відповідного розміру прожиткового мінімуму під час здійснення перерахунку довічного грошового утримання, слід зазначити.

Розмір прожиткового мінімуму визначається на основі вартості споживчого кошика, який включає набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для забезпечення життєдіяльності людини та збереження її здоров`я. Розмір прожиткового мінімуму диференціюється для різних соціальних і демографічних груп населення, таких як діти до 6 років, діти від 6 до 18 років, працездатні особи та особи, які втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму встановлюється диференційовано для різних вікових та соціальних груп, враховуючи їхні специфічні потреби.

Прожитковий мінімум встановлюється Законом України "Про прожитковий мінімум" та застосовується при визначенні розмірів соціальних допомог, пенсій та інших виплат.

Важливо розрізняти фактичний прожитковий мінімум, який розраховується, виходячи з вартості споживчого кошика, та законодавчо встановлений прожитковий мінімум, який визначається у законі про державний бюджет.

Прожитковий мінімум впливає на розміри соціальних допомог, пенсій, аліментів та інших виплат, які розраховуються на основі прожиткового мінімуму.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів після науково-громадської експертизи набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

З 2014 року розмір прожиткового мінімуму було заморожено й надалі його розмір визначався в «ручному режимі» - поточні ціни ніяк не впливають на нього.

Водночас з кінця 2015 року Міністерство соціальної політики України щомісяця вираховує «фактичний розмір прожиткового мінімуму», що базується на тому самому споживчому кошику, що й законодавчий прожитковий мінімум, але у поточних цінах.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2015 у справі 826/6362/15 за позовом керівника неурядового Проекту «Відкритий Суд» Батрина Станіслава Віталійовича до Кабінету Міністрів України вирішено: визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України із встановлення розміру прожиткового мінімуму в Україні на 2015 рік без проведення і врахування результатів науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг для встановлення прожиткового мінімуму.

Це судове рішення було залишене без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015, а на підставі виконавчого листа за даним рішенням, - 09.12.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту Біловолом В. О. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 та встановлено уряду строк на виконання рішення суду: до 15.12.2015 року включно. Уряд не виконав дане рішення суду.

Набуття зазначеними судовими рішеннями законної чинності доводить існування певного механізму для встановлення прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року.

Прожитковий рівень у розмірі 2 102 грн для працездатних осіб в Україні був встановлений з 1 грудня 2019 року і зберігався протягом 2020 року до 1 липня.

З 1 липня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був підвищений до 2197 грн.

Таким чином, прожитковий рівень у 2102 грн був актуальним протягом періоду з 1 грудня 2019 року до 1 липня 2020 року.

Згідно з українським законодавством, розмір прожиткового мінімуму для суддів не встановлюється окремо і, як правило, розраховується на основі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про прожитковий мінімум» не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Також, судді Законом України «Про прожитковий мінімум» не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

До 2021 року для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди за відповідний період, а також до Закону України «Про прожитковий мінімум» щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, а отже відсутні законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

Для врегулювання даного питання, спеціальними є норми статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при цьому Закон України «Про державний бюджет» не повинен містити додаткового або інакшого правового регулювання правовідносин для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Про це також зазначив Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що зміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, на іншу розрахункову величину, яка Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.).

Суд обізнаний щодо висновків викладених у постанові ВП ВС від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24, але погодитись з обґрунтованістю зазначеної позиції досить складно.

Відповідно до ч. 2 ст. 356 КАС України у постанові Великої Палати Верховного Суду має міститися вказівка про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася палата.

Відступ від раніше сформованої правової позиції вирішує необхідність виправлення раніше допущених передчасних підходів до тлумачення норм права та забезпечує подальший розвиток застосування норм права.

Разом з тим, принцип єдності судової практики не є абсолютним, оскільки в протилежному випадку це означало б неможливість виправити судом свою позицію або виключало б можливість динамічного розвитку права та суспільних правовідносин.

Враховуючи те, що суд повинен, у першу чергу, захищати конституційні права та свободи особи, при виникненні ситуації, за якої потрібно вибирати «результат на зараз» або ефективний захист конституційних прав і свобод, варто робити вибір на користь останнього, враховуючи також дотримання балансу суспільних та приватних інтересів.

Обґрунтовуючи дану позицію відступу, колегія суддів звертає увагу, що Законом № 1402-VIІI закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу судді, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Необхідно підкреслити, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, що регулюють питання правового статусу суддів, не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

З огляду на викладене, вважаю, що за встановлених у цій справі обставин та правового регулювання спірних відносин така правова позиція повинна бути застосовна під час розгляду цієї справи.

Суддя Н.А. Олефіренко