Справа № 120/10895/25
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

27 серпня 2025 р. Справа № 120/10895/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Крапівницька Н. Л., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача, щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення) за період з 20.05.2023 по 06.06.2024 року без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024.

Ухвалою від 08.08.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із доказами поважності причин їх пропуску.

12.08.2025 від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строк звернення до суду. В обґрунтування вказав, що відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Закон №2352-IX набув чинності 19.07.2022.

Позивач вказує, що про існування відповідних змін до статті 233 Кодексу законів про працю України (які набули чинності 19.07.2022) їй стало відомо із тексту самої ухвали. Також (враховуючи той факт, що про зміни у законодавстві їй відомо не було) вона вважає що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1,12 ЗУ "Про оплату праці" необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Також вказала, що слід врахувати постійне перебування Позивача у лавах Збройних Сил України і відсутності можливості захищати свої права в суді. Так, як вбачається з матеріалів справи позивач з 20.06.2006 проходить службу в ЗСУ і починаючи з 24.02.2022 року виконував бойові завдання для відсічі російській агресії, що в свою чергу ускладнює подання позовних вимог в зазначений термін.

Зазначила, що тільки після опублікування повного тексту Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №320/29450/24 від 18.06.2025 року та набрання рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №320/29450/24 законної сили, позивач дізнався про порушення своїх прав, оскільки до визнання протиправним та нечинним пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» це не представлялося можливим (оскільки існувала редакція Постанови КМУ, яка не давала належних підстав для звернення до суду з такими позовними вимогами, а у випадку звернення з даними вимогами до скасування вимог Постанови КМУ з такими позовними вимогами позивачу було б відмовлено).

Суд вважає необґрунтованою зазначену позивачем причину пропуску строку звернення до суду.

Рішенням суду першої інстанції по справі №320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано протиправним та нечинним пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

З системного аналізу положень КАС України та теорії права є відмінність у правових наслідках «визнання протиправним та скасування» і «визнання протиправним та нечинним» відповідного адміністративного акта.

Так, відповідно до вимог ст. 5 КАС України, ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до абзаців 3, 4 п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття. Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату ним чинності з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили або з іншого, визначеного судом моменту.

Таким чином, визнаються протиправними та скасовуються індивідуальні акти, а нормативно-правові акти визнаються протиправними та нечинними. Такі відмінності у правовому регулюванні обумовлені тим, що відповідно до приписів нормативно-правових актів виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів невизначеного кола осіб. Відповідно, скасування нормативно-правового акту впливатиме на права, свободи, інтереси та обов`язки не лише позивача, а й інших осіб, а також поставить під сумнів легітимність дій та рішень, прийнятих на підставі скасованого нормативно-правового акту та може призвести до порушення необхідного балансу між захистом прав позивача та будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, які були учасниками правовідносин, у яких застосовано оскаржуваний нормативно-правовий акт; принципу правової визначеності.

У цьому контексті суд звертає увагу, що згідно положень ч.2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином суд повторно наголошує, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24 не впливає перебіг процесуального строку у цій справі, оскільки не має ретроактивної дії.

При цьому, згідно з витягу з особової справи позивач була виключена зі списків особового складу 06.06.2024 року.

Отже, в цьому випадку тримісячний строк звернення до адміністративного суду має обраховуватися з 07.06.2024, адже з 06.06.2024 позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Відтак, тримісячний строк для звернення з цим позовом до адміністративного суду завершився 07.09.2024.

Позивач вказує, що про існування відповідних змін до статті 233 Кодексу законів про працю України (які набули чинності 19.07.2022) їй стало відомо із тексту самої ухвали.

Разом із тим, як вбачається із КП "ДСС", 03.02.2025 позивач уже зверталась до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 з ідентичним предметом спору щодо не застосування розміру прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року при обрахунку розміру її грошового забезпечення, в тому числі за період з 29.01.2020 по 06.06.2024.

За наведених вище обставин також критично оцінюються посилання позивача на те, що перешкодою для своєчасного звернення до суду був п. 2 постанови КМ України №481 від 12.05.2023, адже як уже було зазначено вище, 03.02.2025 п. 2 постанови КМ України №481 від 12.05.2023 не став перешкодою для звернення позивача до суду із ідентичними вимогами за період з 29.01.2020 по 06.06.2024.

Інших поважних причин, які об`єктивно не залежали від позивача та позбавляли його права на своєчасне звернення до суду протягом тримісячного строку у клопотанні не наведено.

До того ж, вагоме значення має та обставина, що позивач уже зверталась із адміністративним позовом із ідентичним предметом ще 03.02.2025.

Щодо доводів про перебування позивача на військовій службі та виконання бойових завдань для відсічі російській агресії, то позивачем не долучено жодних доказів на підтвердження обставин виконання таких бойових завдань.

Крім того, в контексті наведеного суд враховує, що у постанові від 17.09.2020 по справі №640/12324/19 Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на судове оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом, як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2020 по справі №806/2321/16.

Надаючи оцінку аргументам позивача щодо поважності причини пропуску строку звернення, суд вказує, що факт мобілізації та призначення на посаду був відомий позивачу з моменту видання відповідного наказу та фактичного зарахування до військової частини, що підтверджується записом у військовому квитку. Відсутність завіреної копії наказу не перешкоджає поданню позову, оскільки згідно з приписами КАС України, належні докази можуть бути витребувані судом, а неотримання документа не є безумовною підставою для пропуску строку, якщо позивач знає про зміст акта.

Також суд зауважує, що у постанові від 04.10.2024 у справі № 200/1643/24 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій у тому, що посилання позивача на проходження військової служби під час ведення воєнного стану на території України не може бути безумовною підставою для поновлення строку на подання позовної заяви без зазначення конкретних обставин, які вплинули на можливість своєчасного звернення до суду, та без надання доказів на підтвердження того, що виконання обов`язків служби під час введення військового стану вплинуло на позивача, і, відповідно, обумовило пропуск строку на звернення до суду.

Також наголошую, що вагоме значення має та обставина, що позивач уже зверталась із адміністративним позовом із ідентичним предметом ще 03.02.2025 (справа №120/1419/25).

За правилами частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо: у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що строк звернення до суду з цим позовом є пропущеним, вказані позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до суду підстави для поновлення вказаного строку є неповажними, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку позивачем не надано, тому у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду необхідно відмовити, а позовну заяву - повернути на підставі частини другої статті 123, пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України.

Керуючись ч. 4 ст. 169, ст.ст. 248, 256 КАС України, -

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом

Суддя:

Секретар: