Справа № 340/4594/23
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 340/4594/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територального Управління Державної судової адміністрації України у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року

у адміністративній справі № 340/4594/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, ТУ ДСА в Кіровоградській області, та третьої особи - Ленінського районного суду м.Кіровограда про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не забезпечення Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за травень 2023 року та зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за травень 2023 року, а також визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 суддівської винагороди за травень 2023 року та зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 суддівську винагороду за травень 2023 року.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Територальним Управлінням Державної судової адміністрації України у Кіровоградській області з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволені вимог позивача.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не знаходить підтав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача, виходячи з нижченаведеного.

Cудом першої інстанції встановлено та під час апеляційного перегляду даної справи підтверджено, що ОСОБА_1 обіймає посаду судді Ленінського районного суду м. Кіровограда, і наказом голови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.02.2022 №43/к позивача було увільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку з прийняттям на військову службу із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку до дня фактичної демобілізації відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України (а.с.13).

Факт перебування позивача на військовій службі підтверджується довідкою №1398 від 09.05.2023 (а.с.18), проте, на виконання Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» наказом в.о. голови Ленінського районного суду м. Кіровограда «Про внесення змін до наказу від 28.02.2022 №43-к» №100/к від 19.07.2022 слова наказу від 28.02.2022 №43-к «із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку до дня фактичної демобілізації» замінено словами «із збереженням місця роботи та посади до дня фактичної демобілізації», а також припинено виплату середнього заробітку з 19.07.2022 на період проходження військової служби (а.с.14), а наказом голови Ленінського районного суду м. Кіровограда «Про усунення описки в п.1 наказу від 19.07.2022 №100-к» від 14.03.2023 №52/К було замінено слова «зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку до дня фактичної демобілізації» на слова «зі збереженням місця роботи та посади до дня фактичної демобілізації» (а.с.15).

Колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі, позивачем не оскаржується ні наказ в.о. голови Ленінського районного суду м. Кіровограда «Про внесення змін до наказу від 28.02.2022 №43-к» №100/к від 19.07.2022 ні наказ голови Ленінського районного суду м. Кіровограда «Про усунення описки в п.1 наказу від 19.07.2022 №100-к» від 14.03.2023 №52/К, а предметом оскарження є дії та бездіяльність відповідачів, які на переконання позивача суперечать положенням ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому суд першої інстанції надаючи правову оцінку обставинам справи детально проаналізував саме положення ч.2 ст.130 Конституції України і ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII (далі за текстом Закон №1402), виходячи зі змісту яких та з огляду на зміст ст.119 КЗпП України у редакції внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 р. №2352-ІХ змін у частині виключення норми щодо збереження роботодавцем середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, а також посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. №3-рп/2013, від 08.04.2016 №4-рп/2016, від 04.12.2018 р. №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15), від 11.03.2020 р.№4-р/2020 у справі №1-304/2019 (7155/19) - суд першої інстанції наголосив, що саме Законом №1402 передбачається вичерпний перелік обмежень у виплаті суддівської винагороди і перебування на військовій службі не є таким випадком.

Обговорюючи в апеляційному порядку висновки суду першої інстанції у цій справі про

задоволення вимог позивача у цій справі і визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо не забезпечення Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за травень 2023 року, а Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 суддівської винагороди за травень 2023 року дій колегія суддів звертає увагу на те, що цитуючи положення статей 1, 2, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахування висновків, сформованих Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2022 р. у справі №990/4/22 (провадження №11-105заі22) та Конституційного Суду України у рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018, суд першої інстанції підсумував, що питання обрахунку, розміру та виплати суддівської винагороди унормовується виключно статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що виключає можливість застосування до спірних правовідносин вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 р. №2352-ІХ, а зважаючи на те, що суддя Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 не здійснює правосуддя внаслідок проходженням військової служби у Збройних Силах України, разом з тим виконує конституційний обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, беручи до уваги конституційні гарантії незалежності суддів, пріоритетності норм Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» над іншими нормами законодавства України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу підлягає виплаті суддівська винагорода у повному обсязі, а тому безпідставно не нарахувана та не виплачена судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 суддівська винагороду за травень 2023 р. з підстав протиправної бездіяльності ДСА України щодо не забезпечення ТУ ДСА України в Кіровоградській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за травень 2023 року, за висновками суду має бути нарахована та виплачена, а тому з урахуванням положень ч.1, ч.3, ч.4 ст.148, ст.149, ст.151 Закону № 1402-VIII і ч.1 ст.22 Бюджетного кодексу України суд першої інстанції визнав за необхідне з метою ефективного захисту прав позивача зобов`язати ДСА України забезпечити ТУ ДСА України в Кіровоградській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» за травень 2023 року, а Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області зобов`язати нарахувати та виплатити судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 суддівську винагороду за травень 2023 року.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції у цій справі колегія суддів акцентує перш за все увагу на тому, що громадяни України у тому числі і судді, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями, а відповідно, порядок проходження цими особами військової служби, їх права та обов`язки визначаються саме Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ) та іншими законами і відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами, як це прописано у ч.3, ч.4 ст.2 Закону № 2232-ХІІ. (частини третя, четверта статті 2 Закону в порядку викладення), що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.03.2025 року по справі №320/10955/23, які колегія суддів виходячи з положень ч.5 ст.242 КАС України бере до уваги вирішуючи спірні у цій справі правовідносини.

При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами (ст.40 Закону № 2232-ХІІ), а виходячи зі змісту ст.135 Закону № 1402-VIII, ч.2 ст.39 Закону № 2232-ХІІ і ч.3 ст.119 КЗпП як у редакції чинній до 19.07.2022 так у редакції зі змінами, внесеними Законом №2352-ІХ, який набрав чинності з 19.07.2022, колегія суддів наголошує, що норми ч.3 ст.119 КЗпП та ст.135 Закону № 1402-VIII є самостійними, які регулюють різні правовідносини, а тому правила щодо застосування загальної та спеціальної норми при застосуванні вказаних норм є неприйнятним.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що у правовому регулюванні статусу судді немає норми, яка б визначала, які гарантії має суддя, якщо він, виконуючи військовий обов`язок по захисту Батьківщини, поступив на військову службу, і відповідно, у такому випадку суддя отримавши статус військовослужбовця має встановлені законом гарантії правового і соціального захисту військовослужбовців, а не судді.

З огляду на те, що як здійснення правосуддя так і військова служба є публічною, а суддя поступивши на військову службу здійснює функції, які притаманні цьому виду публічної служби, то така служба підлягає оплаті відповідно до умов, передбачених законом для неї, оскільки виконання одного виду публічної служби із застосуванням порядку оплати трудової функції, встановленого для іншого виду публічної служби суперечить засаді «оплата праці», бо праця оплачується саме за виконану роботу (трудову функцію) і це відповідає визначенню заробітної плати як винагороди за виконану роботу згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95.

Дійсно, призначення і звільнення судді з посади охоплюється сферою публічних відносин, разом з тим у судді виникають трудові відносини з відповідним судом, про що прямо зазначено у ст.125 Закону № 1402-VIII, згідно з якою припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин з відповідним судом, про що голова суду видає наказ, і ці відносини виникають на підставі наказу про зарахування судді до штату відповідного суду, про що також ідеться в статті 81 зазначеного Закону.

На переконання колегії суддів, у цій справі суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на те, що у разі коли суддя призваний для проходження військової служби, зокрема за призовом під час мобілізації, на особливий період, трудові відносини між ним і судом мають регулюватися нормою ч.3 ст.119 КЗпП, оскільки в Законі № 1402-VIII відсутня норма, яка б по-іншому регулювала ці відносини.

Позивач поступивши на військову службу не втратив статусу судді, його повноваження судді зберігаються в силу положень ч.7 ст.126 Конституції України та ст.119 Закону № 1402-VIII, але разом з тим, позивач набувши статусу військовослужбовця і будучи увільненим від виконання обов`язків зі здійснення правосуддя на період проходження військової служби, у цей період не має права на отримання суддівської винагороди як винагороди за виконання професійного обов`язку судді, оскільки вступив у публічні правовідносини з державою щодо проходження військової служби на умовах, зокрема й щодо забезпечення (грошового, матеріального), які встановила держава для цього виду публічної служби.

Ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 березня 2025 року по справі № 320/10955/23 (провадження № 11-5апп25) щодо застосування норм права у разі проходження суддею військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також в інших випадках, передбачених ч.2 ст.39 Закону № 2232-ХІІ, відповідно яких за суддею зберігається місце роботи і посада на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення, і на цей період на суддю поширюється статус військовослужбовця, визначений нормативно-правовими актами, зокрема, гарантії правового і соціального захисту військовослужбовців, а суддівська винагорода судді не виплачується колегія суддів вважає, що вимоги позивача у цій справі не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав помилкового застосування до спірних правовідносин норм матеріального права.

Виходячи з обґрунтованості доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає за необхідне її задовольнити, рішення суду скасувати, та ухвали у справі інше рішення про відмову у задоволені вимог позивача.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Територального Управління Державної судової адміністрації України у Кіровоградській області задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року скасувати.

У задоволені адміністратвного позову ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, ТУ ДСА в Кіровоградській області, та третьої особи - Ленінського районного суду м.Кіровограда про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов