Справа № 280/1279/25
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 серпня 2025 року Справа № 280/1279/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати неправомірними дії командира Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 повторного направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби після відпустки для лікування;

визнати неправомірним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 № 360 про самовільне залишення Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 поновити на службі з 17.12.2024 ОСОБА_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 з 17.12.2024 належне йому грошове забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.11.2024 ОСОБА_1 , перебуваючи в складі в/ч НОМЕР_2 отримав травму при виконанні бойових завдань у Донецькій області. За висновком ВЛК позивачу надано відпустку для лікування після отриманої травми строком на 30 календарних днів. Оскільки після відпустки позивач повинен був знову пройти військово-лікарську комісію для визначення придатності до військової служби, ним 09.12.2024 подано рапорт через ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/не придатності до військової служби. Однак, у направленні на ВЛК позивачу відмовлено, а також винесено оскаржуваний наказ про самовільне залишення Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 . Позивач вважає зазначений наказ протиправним та просить його скасувати, а також поновити його на службі з 17.12.2024 та виплатити належне грошове забезпечення. Вважає позов обґрунтованим та просить його задовольнити.

Ухвалою суду від 24.02.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 05.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі № 280/1279/25 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позов не визнав, подав відзив (вх. від 24.03.2025 № 13794), в якому зазначив, що в ході службового розслідування встановлено, що гранатометник 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_1 , діючи всупереч інтересам служби, став на шлях вчинення правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, а саме проходячи військову службу під час воєнного стану, з 16.12.2024 по 17.12.2024 включно не повернувся з відпустки за станом здоров`я та був відсутній на військовій службі без поважних причин 2 доби. У зв`язку із відсутністю без поважних причин на військовій службі з 16.12.2024 по 17.12.2024 грошове забезпечення ОСОБА_1 за цей період виплаті не підлягає відповідно до п. 15 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260. Щодо ненадання направлення для проходження ВЛК посилається на п. 6.1 розділу II наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 та зазначає, що проведення огляду хворого та визначення його стану здоров`я дистанційно є неможливим. У задоволенні позову просить відмовити.

17.04.2025 від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх. № 18685).

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Згідно довідки Військово-лікарської комісії Комунального підприємства «Криворізька міська лікарня №1» Криворізької міської ради від 15.11.2024 № 2269, солдат Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримав травму, ТАК, пов`язану з проходженням військової служби та потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.

В подальшому, 09.12.2024 позивач через ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до відповідача із рапортом про направлення на ВЛК, на який листом від 12.12.2024 № 484/ВЛК повідомлено, що необхідність, порядок та місце лікування (обстеження) визначається лікарем військової частини після огляду та визначення стану здоров`я. Отже, для отримання направлення на ВЛК, позивачу рекомендовано прибути до підрозділу, особисто написати рапорт або звернутись до ТЦК та СП.

16.12.2024 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із рапортом аналогічного змісту, до якого додав копії довідки ВЛК від 15.11.2024 № 2269 та відповіді Військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.12.2024 № 360 наказано вважати таким, що самовільно залишив військову частину або місце служби солдата ОСОБА_1 (з 17.12.2024), знято з усіх видів забезпечення та призупинено виплату грошового забезпечення з 17.12.2024 (п. 14.1 наказу).

Незгода із даним наказом зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII).

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, військова служба передбачає професійну діяльність саме придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону № 2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402; у чинній на момент виникнення спірних правовідноси редакції).

Згідно із пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це:

медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби;

визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ;

встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.

Абзацами першим, другим пункту 6.1 глави 6 розділу II Положення № 402 устанволено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, слідчим, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

Таким чином, позивач міг бути направлений на ВЛК командиром в/ч НОМЕР_2 виключно за рекомендацією лікаря. Однак, довідка Військово-лікарської комісії Комунального підприємства «Криворізька міська лікарня №1» Криворізької міської ради від 15.11.2024 № 2269 таких рекомендацій не містить. Докази того, що позивачем подавалася така рекомендація відповідачу, у справі відсутні.

Отже, відмовляючи листом від 12.12.2024 № 484/ВЛК у наданні ОСОБА_1 повторного направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби після відпустки для лікування, відповідач діяв правомірно. Звідси, підстави для задоволення позовних вимог в даній частині відсутні.

Щодо решти позовних вимог суд звертає увагу на наступне.

Так, наказом командира Військової частини від 21.03.2025 № 1236 (з основної діяльності) «Про результати проведення службового розслідування» наказано, крім іншого:

скасувати пункт 5.4 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 16.12.2024 № 359 в частині повернення 16.12.2024 до місця служби солдата ОСОБА_1 (п. 7.1 наказу);

скасувати пункт 14.1 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.12.2024 № 360 (п. 7.2 наказу);

за період з 18.12.2024 по 06.02.2025 облікувати солдата ОСОБА_1 як такого, що перебував на лікуванні (п. 7.3 наказу).

Тобто, наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 № 360 про самовільне залишення Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , який позивач просить визнати протиправним та скасувати, вже скасований наказом командира Військової частини від 21.03.2025 № 1236 (з основної діяльності) «Про результати проведення службового розслідування». Отже, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Стосовно зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 поновити на службі з 17.12.2024 ОСОБА_1 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 з 17.12.2024 належне йому грошове забезпечення слід зазначити, що позивач дійсно мав прибути до в/ч НОМЕР_2 16.12.2024, однак цього не зробив. Як вже зазначалося вище, позивач міг бути направлений на ВЛК командиром в/ч НОМЕР_2 виключно за рекомендацією лікаря, однак такої рекомендації із рапортом ві 09.12.2024, а також із рапортом від 16.12.2024, ОСОБА_1 не надано. Крім того, актом службового розслідування, результати проведення якого затверджені наказом командира Військової частини від 21.03.2025 № 1236 (з основної діяльності) «Про результати проведення службового розслідування», встановлено, що 16.12.2024 о 08:00 позивач мав прибути до розташування підрозділу, але не прибув; 17.12.2024 до підрозділу також не прибув; свою вину в неповерненні до в/ч НОМЕР_2 після відпустки за станом здоров`я 16.12.2024 та 17.12.2024 повністю визнає.

Отже, актом службового розслідування, результати проведення якого затверджені наказом командира Військової частини від 21.03.2025 № 1236 (з основної діяльності) «Про результати проведення службового розслідування», встановлено, що позивач був відсутній на військовій службі 16.12.2024 та 17.12.2024 без поважних причин. Доказів оскарження наказу командира Військової частини від 21.03.2025 № 1236 суду не надано, отже висновки акту службового розслідування відносно позивача є чинними.

Згідно пункту 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, затвердженого наказом від 07.06.2018 № 260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Отже, позивачу правомірно не нараховуалось та невиплачувалось грошове забезпечення за 16.12.2024 та 17.12.2024.

Натомість, за період з 18.12.2024 по 06.02.2025 (коли позивач обліковувався як такий, що перебував на лікуванні) позивачу нараховане та виплачене грошове забезпечення в загальній сумі 25 061,91 грн, про що свідчить відомість зарахувань заробітної палти (грошового забезпечення, стипендії, тощо), надана відповідачем. Заперечень щодо зазначеної суми позивачем не надано.

Наведене зумовлює висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в даній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування наказу відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 27.08.2025.

Суддя Ю.П. Бойченко