Справа № 696/455/25
Суддя: Шкреба В. В.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

26.08.2025 Справа № 696/455/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2025 року м. Кам`янка
Кам`янський районний суд Черкаської області в складі
головуючого судді Шкреби В.В.,
при секретарі Степановій Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янка Черкаської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 03 квітня 2025 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 644 Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. Позивача визнано винуватим у тому, що в порушення абз. 3 пункту 10-1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, 14 березня 2025 року при перевірці військово-облікового документа в приміщенні п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено, що Позивач такого не документа не має, оскільки не одержував його. Копію оскаржуваної постанови Позивач тільки 17 квітня 2025 року, коли виявив конверт із нею у своїй поштовій скринці, і раніше її отримати не міг, так як з 07 квітня по 17 квітня 2025 року знаходився на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою № 1586 від 17 квітня 2025 року із медичної карти хворого. Вказану постанову вважав незаконною, так як при перевірці документів Позивач мав при собі тимчасове посвідчення, яке йому було видано в 1998 році ІНФОРМАЦІЯ_3 і неодноразово його термін дійсності продовжувався шляхом занесення відповідних записів. До розгляду справи Відповідачем, Позивач направляв клопотання про відкладення слухання через необхідність отримання правової допомоги, яке було отримано представником Відповідача 01 квітня 2025 року, але з невідомих причин не розглянуто, а вже 03 квітня 2025 року з порушенням права на захист, справу таки було розглянуто у його відсутність. Просив поновити йому строк на оскарження постанови, скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях Позивача складу адміністративного правопорушення.
Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до провадження, надано процесуальний строк для подачі доказів та відзиву.
Представник Позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, про що подала відповідну заяву.
Представник Відповідача неодноразово викликався в судове засідання, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду, проте з невідомих причини в суд не з`явився, а тому суд вважав його неявку такою, що не викликана поважними причинами і вона не перешкоджала слуханню справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить із наступного.
Судом встановлено, що 03 квітня 2025 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 644 Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. Позивача визнано винуватим у тому, що в порушення абз. 3 пункту 10-1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, 14 березня 2025 року при перевірці військово-облікового документа в приміщенні п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено, що Позивач такого не документа не має, оскільки не одержував його. Диспозиція ч.1 ст. 210 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (а.с. 7).
Між тим, Позивач має тимчасове посвідчення , яке йому було видано в 1998 році ІНФОРМАЦІЯ_3 і неодноразово його термін дійсності продовжувався шляхом занесення відповідних записів (а.с. 10).
Також, згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 № 98/4592 від 10 липня 2025 року вбачається, що Позивач перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 10 листопада 1998 року і йому було видано тимчасове посвідчення, а з 29 квітня 2023 року він перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , де також 17 березня 2025 року ще отримав військовий квиток.
Таким чином, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення 14 березня 2025 року Позивач мав військовий квиток, а до 17 березня 2025 року користувався тимчасовим посвідченням, а тому категоричне твердження у протоколі про адміністративне правопорушення та оскаржуваній постанові про те, що Позивач не одержував військово-облікових документів не підтверджується іншими матеріалами справи.
Згідно квитанції «Укрпошта» № 298 Відповідач отримав 01 квітня 2025 року клопотання Позивача про відкладення слухання по справі (а.с. 11-12).
Разом з тим, оскаржувану постанову було винесено у відсутність Позивача.
Щодо клопотання про поновлення строку на звернення з позовом до суду, суд дійшов висновку, що строк звернення підлягає поновленню виходячи із наступного.
Так, відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі -КАС), частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частина перша статті 118 КАС визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Поважними причинами пропуску строку визнаються обставини, які були дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду.
Із матеріалів справи вбачається, що Позивач отримав оскаржувану постанову тільки після проходження ним лікування та перевірки поштової скриньки, що і було причиною і умовою, за якої Позивач звернувся з позовом до суду після спливу визначених законом 10-ти днів від дати отримання постанови, тому неможливо стверджувати, що Позивач ігнорував та затягував своє звернення до суду
У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»).
У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Судом враховується, що Відповідач не висловлював своїх заперечень щодо строку звернення позивача із позовом до суду.
Керуючись принципом пропорційності інтересів обох сторін, суд дійшов висновку, що повідомлені позивачем причини, які фактично не заперечуються відповідачем, є підставою для поновлення строку звернення з позовом.
Стосовно суті порушень, на які вказує Позивач як підставу для скасування оскаржуваної постанови, суд приходить до наступних висновків.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до пункту 9 розділу ІІ Інструкції № 3 матеріали справи про адміністративне правопорушення подаються уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол, керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для її розгляду у порядку, визначеному КУпАП.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що і не заперечується всіма учасниками провадження, Позивач на розгляд справи не з`явився, хоча про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, подав клопотання про відкладення розгляду справи на інший час через необхідність забезпечення присутності на розгляді справи захисника. Відповідач з 01 квітня 2025 року був обізнаний з таким клопотанням, але справу розглянув у відсутність Позивача. У зв`язку з цим з врахуванням положень статті 268 КУпАП, при розгляді справи було порушено право Позивача на захист.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. В пункті 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Верховним Судом в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а було викладено позицію, відповідно до якої постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за вказане адміністративне правопорушення (правова позиція Верховного Суду в постанові від 21 грудня 2018 року у справі № 263/15738/16-а).

Таким чином, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Процедурні порушення, зокрема, такі як розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату розгляду, є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.

У пункті 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, згідно якого призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану, зокрема, мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон. Крім того, абз.4 п.10-1 Правил зобов`язував уточнити протягом 60 днів свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) ТЦК, тобто в термін до 16 липня 2024 року.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, завданням якого є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.5 ч.1ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210--1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники.

В силу ч.1ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.3 наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже стаття 210-1 КУпАП визначає відповідальність за порушення положень законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та визначає підвищену відповідальність у разі вчинення адміністративного правопорушення в особливий період.

Згідно з абз.5 ч.1ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.

Частиною 10ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»(в редакції, чинній до внесення змін Законом № 3633-IX від 11.04.2024) було передбачено, що до військово-облікових документів належать: посвідчення призовника, військовий квиток, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.

Як вбачається з відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 № 98/4592 від 10 липня 2025 року вбачається, що Позивач перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 10 листопада 1998 року і йому було видано тимчасове посвідчення, а з 29 квітня 2023 року він перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , де також 17 березня 2025 року ще отримав військовий квиток.

Тому неможливо стверджувати, що категоричне зазначення як в протоколі, так і в оскаржуваній постанові про неотримання взагалі Позивачем військово-облікових документів, так як проаналізовані докази вказують на зворотнє.

Таким чином, доводи Позивача про те, що порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд приймає, оскільки Позивачу не забезпечено його права на захист при розгляді справи, і накладено стягнення за відсутності правових підстав для такого, а тому суд вважає, що Позивач був позбавлений можливості реалізації прав, передбачених ст. 268 КУпАП від висунутого несправедливого звинувачення.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідачем порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення при винесенні оскаржуваної постанови, що є безумовною підставою для скасування ухваленої постанови в такій справі.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а наведеного відповідачем не реалізовано.

З огляду на вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що постанова №644 від 03 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відтак, суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення відносно Позивача підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 162, 268-272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Поновити строк звернення ОСОБА_1 з адміністративним позовом до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 644 від 03 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : В.В. Шкреба