Справа № 200/8019/24
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 200/8019/24

адміністративне провадження № К/990/33754/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) у якій просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 - 2024 роки;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу, грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 - 2024 роки;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплату компенсації за неотримане речове майно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу, компенсацію за неотримане речове майно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178;;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплату позивачу додаткової оплати за несення служби у нічний час за 2021 - 2024 роки;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу, додаткову оплату за несення служби у нічний час за 2021 - 2024 роки;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплату позивачу за період з 05 травня 2024 року по 12 липня 2024 року грошового забезпечення відповідно до пункту 7 статті 6 вимог ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану",

грошового забезпечення та коефіцієнту відповідно до періоду тимчасового виконання обов`язків на посаді інструктора та командира взводу - викладача учбового батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період з 05 травня 2024 року по 12 липня 2024 року грошове забезпечення відповідно до пункту 7 статті 6 вимог Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" грошового забезпечення та коефіцієнту відповідно до періоду тимчасового виконання обов`язків на посаді інструктора та командира взводу - викладача учбового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог:

про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 - 2023 роки та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу, грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 - 2023 роки;

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплату компенсації за неотримане речове майно відповідно до постанови КМУ від 16.03.2016 №178 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу, компенсацію за неотримане речове майно відповідно до постанови КМУ від 16.03.2016 року № 178 - залишено без розгляду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у справі № 200/8019/24 залишено без задоволення. Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року залишено без змін.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у справі № 200/8019/24 залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року залишено без змін.

25 червня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просив скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - повернуто особі, яка її подала.

11 серпня 2025 року до Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просить скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року.

У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Загороднюка А.Г. (наказ від 14 липня 2025 року № 299/0/5-25) -- питання щодо відкриття касаційного провадження вирішується колегією суддів по виходу судді з відпустки.

Щодо оскарження в суді касаційної інстанції ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року про залишення в частині позовних вимог без розгляду, яка постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року залишена без змін, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України передбачено, що у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що скаржник оскаржує ухвалу суду першої інстанції про залишення в частині позовних вимог без розгляду, яка переглянута судом апеляційної інстанції та залишена без змін, зазначені в частині другої статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження можуть бути неправильне застосування судами норм процесуального права.

Водночас скаржник належно не обґрунтовує неправильність висновків суддів попередніх інстанцій щодо порушення норм процесуального права при залишенні позовних вимог в частині без розгляду .

При цьому, Суд зауважує, що суди попередніх інстанцій не надавали оцінку правильності застосування норм матеріального права по суті спору, а встановили порушення норм процесуального права, залишили в частині позовних вимог без розгляду.

Щодо оскарження в суді касаційної інстанції рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження в частині касаційного оскарження позивачем рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року, суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що заявником процитовано пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, однак позивачем жодним чином не обґрунтовано підстави касаційного оскарження.

Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Серед іншого, у касаційній скарзі, скаржник посилається на підпункт "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Проте, Суд зазначає, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу, що ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2025 року повернув касаційну скаргу позивача, надав оцінку зазначеним підставам і судове рішення про повернення касаційної скарги набуло законної сили.

Зазначене свідчить, що позивач формально підійшов до оформлення касаційної скарги та проігнорував роз`яснення Верховного Суду щодо необхідності дотримання законодавчих вимог до змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судового рішення.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: А.Г. Загороднюк