Справа № 640/30877/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року справа №640/30877/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд-9 Буд» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу.

Суть спору: до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд-9 Буд» з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 12 жовтня 2021 року № 6 із визначення грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у сумі 112874,54 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 12 жовтня 2021 року № 6 із визначення грошового зобов`язання зі сплати військового збору у сумі 9406,21 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 12 жовтня 2021 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 19800,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ГУ ДПС у м. Києві дійшло хибного висновку про порушення норм Податкового кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI щодо порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом, несвоєчасного та неповного нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2021 відкрито в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17.11.2021 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог. Стверджує, що перевіркою повноти визначення податку на доходи фізичних осіб за період з 09.10.2018 по 16.08.2021 встановлено його заниження, а саме не утримано податок на доходи фізичних осіб із суми доходу, виплаченого фізичній особі-підприємцю, який одночасно є працівником ТОВ «Гранд-9 Буд». Вказує, що послуги згідно договору з ФОП виконувались одночасно з виконанням обов`язків згідно трудового договору, також про це свідчить відсутність в акті приймання-передачі наданих послуг місця та часу виконання (надання) послуг. Таким чином позивачем допущено порушення норм податкового законодавства.

22.11.2021 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

11.05.2022 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із тимчасової непрацездатності судді справу передано на розгляд судді Окружного адміністративного суду міста Києва Іщуку І.О.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2022 прийнято адміністративну справу №640/30877/21 до провадження судді Іщука І.О., вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.

19.04.2024 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 17.01.2023 №03-19/3186/23 «Про скерування за належністю справи» надійшли матеріали адміністративної справи №640/30877/21.

19.04.2024 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 прийнято адміністративну справу №640/30877/21 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. Продовжено розгляд адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

У період з 03 серпня 2021 року по 25 серпня 2021 раку податковим органом була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд-9 Буд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 09.10.2018 по 25.08.2021, валютного - за період з 09.10.2018 по 25.08.2021, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період 09.10.2018 по 25.08.2021 та іншого законодавства за період з 09.10.2018 по 25.08.2021.

За результатами проведення перевірки уповноваженою особою податкового органу складений Акт документальної позапланової виїзної перевірки від 31 серпня 2021 року за №66563/Ж5/26-15-07-03-01 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД-9 БУД».

Як вбачається із змісту Акту перевірки, податковим органом встановлено вчинення позивачем наступних порушень:

- пп.168,1.1. п. 168.1 ст. 168 з урахуванням пп. 164.2.1. п. 164.2 ст. 164, ст. 167, пп. 171.1 ст. 171 із урахуванням пп.14.1.180, пп.14.1.195, пп. 14.1.222 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на суму 112 874,54 грн;

- пп. 168.1.1. п. 168.1. ст. 168 з урахуванням пп. 1.1, пп. 1.3, пп. 1.5. п. 161 підрозділу 10 Розділу XX, пп. 164.2.1. п. 164.2 ст. 164, ст. 167, пп. 171.1 ст. 171 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено військовий збір на суму 9406,21 грн;

- п.1 ч. 2, ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7 та п. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено єдиний внесок на загальну суму 19 800,00 грн.

20 вересня 2021 року позивачем направлено на адресу податкового органу заперечення до Акту документальної позапланової виїзної перевірки, до яких були додані додаткові документи, що не були надані Товариством під час проведення перевірки.

На підставі акту перевірки від 31 серпня 2021 року за №66563/Ж5/26-15-07-03-01 податковим органом винесено:

- вимогу від 12 жовтня 2021 року № Ю-75386 07096 про сплату боргу (недоїмки) щодо виконання Товариством грошового зобов`язання з погашення заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 19 800,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 12 жовтня 2021 року № 6, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 112 874,54 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 12 жовтня 2021 року № 6, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у сумі 9 406,21 грн.

Вважаючи вищевказані вимогу та податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суд.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначено нормами Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Так, положеннями статті 14 ПК України надано визначення таких понять: заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом (підпункт 14.1.48); податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (підпункт 14.1.180); працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону (підпункт 14.1.195); роботодавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.

Для цілей розділу IV цього Кодексу до роботодавця прирівнюються юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво), постійне представництво нерезидента або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) дохід за виконання роботи та/або надання послуги згідно із цивільно-правовим договором у разі, якщо буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими (підпункт 14.1.222 ПК України).

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України передбачено, що платником є податковий агент.

Згідно з положеннями підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

У відповідності до підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно з підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171 ПК України).

Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, за вимогами пункту 176.2 статті 176 ПК України, зобов?язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку тa оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи).

Відповідно до пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI, платниками єдиного внеску є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Абзацом 1 пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону визначено, що для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

За частинами 3-5 статті 7 Закону № 2464-VI нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Разом з тим, відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (п. 10 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Частини 11 та 12 статті 9 Закону № 2464-VI визначають, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Згідно з ст. 25 Закону № 2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

При цьому, положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Як свідчать матеріали справи, відповідач в акті перевірки зазначає, що юридичні та консультативні послуги виконані в рамках трудової діяльності директора, як керівника ТОВ «ГРАНД-9 БУД», та пов`язані з виконанням трудових функцій, спрямованих на здійснення поточної діяльності товариства.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається наступне.

Наказом Товариства № 4/к/тр від 06 травня 2019 року ОСОБА_1 призначена директором Товариства, на умовах неповного робочого дня по чотири години на день.

У подальшому, Рішенням учасника Товариства № 17/1 від 31 грудня 2020 року внесено зміни до Трудового договору в частині зменшення робочого дня ОСОБА_1 до однієї години на день з понеділка по п`ятницю.

Відповідно до п. 2.1.1 Трудового договору (контракту) від 08 травня 2019 року, укладеного Товариством із ОСОБА_1 , працівник зобов`язаний, в тому числі, здійснювати управління поточною діяльністю Товариства та вирішувати всі питання діяльності Товариства, крім тих, що віднесені до виключної компетенції загальних зборів засновників (учасників) та наглядової ради Товариства (у разі її утворення).

Як зазначено у п. 11.6 Статуту Товариства, затвердженого Рішенням учасників Товариства № 6 від 24 грудня 2019 року, до компетенції Директора Товарної належать повноваження:

- визначення основних напрямів діяльності Товариства, затвердження його планів та звітів про їх виконання;

-визначення організаційної структури Товариства;

- визначення умов праці посадових осіб Товариства в межах затвердженого кошторису витрат на оплату прані;

- прийняття та звільнення працівників, внесення змін до штатного розпису;

- визначення напрямку інвестиційної політики та управління активами Товариства;

- затвердження Фінансових планів Товариства та забезпечення їх виконання;

- створення нових Фондів Товариства для задоволення його потреб та досягнення мети його створення;

- інші питання, визначені у рішеннях учасника та чинному законодавстві.

Рішенням учасника Товариства № 16/1 від 02 листопада 2020 року уповноваженій особі Товариства Ванді Замицькій-Бергендал надана згода на вчинення правочину із заінтересованістю для його укладення із ФОП ОСОБА_1 .

Рішенням учасника Товариства № 17 від 11 грудня 2020 року було вирішено реорганізувати Товариство шляхом виділу з нього нової юридичної особи у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

21 грудня 2020 року між позивачем та ФОП ОСОБА_1 був укладений Договір №21-12-2020/ГБФО від 21 грудня 2020 року про надання послуг, предметом якого є надання останньою юридичних та консультаційних послуг.

При цьому, згідно з п. 1.2. під Послугами слід розуміти, в тому числі, усне консультування Товариства з нагальних питань, складання будь-яких документів, та/або їх аналіз, та/ або організаційні дії пов`язані з виконанням процедури виділу, та/або забезпечення належного приймання-передачі документів та інших товарно- матеріальних цінностей між юридичними особами тощо.

Об`єктом Договору є процедура виділу, адже метою укладення Договору було вчинення Товариством належних дій, які пов`язані із процедурою виділу.

У період з дня прийняття Товариством рішення про виділ Директор Товариства ОСОБА_1 була його єдиним найманим працівником. Встановлений Товариством графік роботи Директора дозволяв останній виконувати свою трудову функцію згідно Трудового Договору, а також з урахуванням положень Статуту, лише протягом однієї години на день з понеділка по п`ятницю. Крім того, функції Директора, наведені у Трудовому договорі, так само як і у Статуті Товариства, не зводяться до виконання останнім повноважень, пов`язаних із виділом Товариства, за винятком наданого Рішенням учасника повноваження Директору Товариства вчиняти дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації змін до статуту Товариства, які не є предметом Договору, укладеного із ФОП ОСОБА_1 (Виконавцем).

Процедура виділу полягає у переході за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб (ч. 1 ст. 109 Цивільного Кодексу України).

Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Отже, процес виділу, так само як і процес реорганізації будь-якої юридичної особи є достатньо відповідальним етапом, що передує припиненню юридичної особи, який вимагає вчинення необхідних реєстраційних дій, яким, зокрема, також передує складання розподільчого балансу, процес передання товарно-матеріальних цінностей від однієї особи до іншої особи тощо.

До повноважень Директора Товариства не входить прийняття участі у здійсненні процедури виділу, підготовка відповідних документів, консультування тощо, якщо інше не встановлене відповідним рішенням загальних зборів.

Тобто розмір заробітної плати Директора Товариства також не включає до себе оплату праці Директора за виконання вищенаведених повноважень.

Перед укладенням Договору, Товариство було обізнане, що ОСОБА_1 одночасно перебуваючи на посаді його Директора також є фізичною особою-підприємцем, яка зареєстрована у визначеному законодавством України порядку.

Як вбачається із інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є 69.10. - Діяльність у сфері права.

Отже, надання послуг юридичного характеру, що є предметом Договору, є виключною компетенцією ФОП ОСОБА_1 у межах здійснення нею господарської діяльності.

Відповідно до п. 2.3 Договору, періодом надання послуг Виконавцем (ФОП ОСОБА_1 ) є строк дії Договору, а саме період з моменту його підписання Сторонами до 31 травня 2021 року. При цьому, надання послуг може бути завершене достроково.

Згідно з п. 7.1 Договору для підтвердження факту надання послуг Виконавцем та прийняття послуг Замовником Сторони складають Акти прийому-передачі Послуг.

З метою належного підтвердження факту надання послуг ФОП ОСОБА_1 (Виконавцем) та їх прийняття Товариством, 26 лютого 2021 року Сторони Договору підписали Акт приймання-передачі наданих послуг.

15 лютого 2021 року Товариством в особі його уповноваженої особи поданий належний пакет документів для вчинення реєстраційних дій, пов`язаний реорганізацією Товариства.

Пункт 3 Акту засвідчує наступне: «Передбачені в цьому Акті Послуги надані в повному обсязі, належним чином, згідно з умовами Договору, та у строки, погоджені Сторонами».

Крім того, згідно п. 4 Акту Замовник (Товариство) не має до Виконавця (ФОП ОСОБА_1 ) ніяких претензій у зв`язку з виконанням послуг.

З огляду на вищенаведене, 26 лютого 2021 року Сторони засвідчили факт дострокового завершення надання ФОП ОСОБА_1 . Послуг згідно умов Договору.

18 травня 2021 року Товариство, в межах строку дії Договору, оплатило вартість наданих Послуг шляхом перерахування грошових коштів у сумі 504 800,00 грн на поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується копією платіжного доручення № 418 від 18 травня 2021 року.

Тобто оплата Товариством послуг Виконавця відбулося після завершення їх надання.

Аналізуючи ознаки, характерні для трудової діяльності, варто відзначити, що Виконавець (ФОП ОСОБА_1 ) надавала послуги, зміст яких не відповідав її трудовій функції як Директора Товариства; метою укладення Договору був результат наданих послуг, а не процес, що характерно для трудової функції; оплата винагороди була здійснена Товариством одним платежем після факту надання послуг (тобто, у даному випадку не характерними є «систематична виплата заробітної плати за процес праці»); Договір має конкретно визначений строк дії - до 31 травня 2021 року (п. 11.1 Договору); надання послуг Виконавцем відбувалось у час поза робочим часом, який визначений у трудовому договорі, укладеному із Директором Товариства; умовами Договору передбачена відповідальність Виконавця у випадку невиконання або несвоєчасного виконання його умов тощо.

Так, податковим органом в Акті перевірки зазначено, що позивачем не виконано вимоги пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України.

Згідно з пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 Кодексу, а саме фізична особа резидент-(нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 ПК України (пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).

Для резидента - це загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з Джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); Іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

При цьому ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 цього пункту (п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України).

Нарахування , утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 Податкового кодексу України.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника, зобов`язаний утримувати збір із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку збору 1,5 відсотка (п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).

Підпунктом 1.5 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету згідно зі ст. 171 Податкового кодексу України доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, з інших доходів, є: податковий агент для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні, платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) збору до бюджету.

Аналіз наведеного правового врегулювання дає підстави для висновку, що визначальною передумовою для сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску є наявність між суб`єктом господарювання та фізичною особою-підприємцем відносин, які фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця.

Водночас, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо відмінностей між трудовими та цивільними (господарськими) правовідносинами.

Так, Верховним Судом при розгляді справ, пов`язаних із перекваліфікацією правовідносин між суб`єктами господарювання та фізичною особою-підприємцем, виділено ряд основних ознак, що відрізняє цивільні (господарські) відносини від трудових:

- трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності.

В той же час, за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт (постанови від 4 липня 2018 року у справі №820/1432/17, від 13 червня 2019 року у справі №815/954/18, від 25 листопада 2021 року у справі №826/14117/14);

- основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій. Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульовано - чинним законодавством України (постанова від 06 жовтня 2021 року у справі №420/502/19);

- на відміну від господарських правовідносин, у трудових правовідносинах виплати особі винагороди у грошовій або натуральній формі здійснюються за роботи (послуги), виконувані в інтересах іншої особи, ці виплати є періодичними, тобто оплата носить системний характер за послуги (роботи), наданні в процесі виконання конкретної трудової функції (постанова 07 вересня 2020 року у справі №520/526/19).

Отже, за таких обставин в умовах дії такого принципу фінансової звітності, як превалювання сутності над формою, який полягає в тому, що операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, встановлення дійсної сутності правовідносин між суб`єктом господарювання та фізичною особою-підприємцем мають визначальне значення для вирішення спору.

Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, законодавством не забороняється здійснення фізичною особою, зареєстрованою в якості ФОП, виконувати послуги в межах господарської діяльності у будні або вихідні дні, а також у неробочий час.

Таким чином, доводи відповідача про те, що ФОП ОСОБА_1 надавала послуги в межах робочого часу (під час) виконання основних функцій працівника підприємства не знайшло свого обґрунтування при аналізі первинних документів та акту перевірки.

При цьому, у вказаних документах наявні всі обов`язкові реквізити та вони складені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Окрім того, факт фактичного надання вищевказаних послуг не заперечується в акті перевірки.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом частини другої статті 9 Закону № 996-ХIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Правила цієї норми Закону № 996-ХIV кореспондує зміст пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

Згідно з пунктом 2.4 вказаного Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, акти наданих послуг, які перелічені в акті перевірки, та, які містяться в матеріалах справи, є первинними документами, що підтверджують надання послуг (виконання робіт) з боку ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гранд-9 Буд».

Відповідачем не надано доказів того, що ФОП ОСОБА_1 , маючи прибуток від своєї діяльності в межах взаємовідносин з позивачем, не сплачували як ФОП всі необхідні податки.

Водночас, відповідач не встановив зміст (суть) правовідносин позивача з ФОП ОСОБА_1 , обов`язки (функції) ФОП ОСОБА_1 у таких відносинах і, як наслідок, не надав правової оцінки природі виплаченого на її користь доходів (коштів), тому передчасно вказав на можливість їхньої кваліфікації як таких, що отримані від здійснення трудової діяльності.

Разом з тим, з аналізу змісту посадової інструкції та укладеного позивачем договору з ФОП ОСОБА_1 слідує, що вказаний договір не містить ознаки трудового договору, з огляду на відсутність: обов`язку виконавця бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години; обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; обов`язку підприємства забезпечувати виконавця матеріально-технічною базою; регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

При цьому, виконання ФОП ОСОБА_1 своїх обов`язків за укладеним договором було неможливе у межах здійснення нею своїх трудових функцій на підприємстві, оскільки такі права не передбачені відповідною посадовою інструкцією ОСОБА_1 .

У той же час, суд враховує, що надання послуг за договором підтверджується відповідними актами.

Окрім того, документи, які додані до матеріалів справи підтверджують, що ФОП ОСОБА_1 , з якою позивач мав господарські відносини в межах обраних нею видів діяльності, зареєстрована як суб`єкти підприємницької діяльності, надавала послуги згідно з цивільно-правовими договорами, які не містять ознаки трудових, і сторони цих договорів не можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

За правилами пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

При цьому, частина першої статті 43 Господарського кодексу України визначає, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Відповідно до статті 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється зокрема на основі вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності, самостійного формування підприємцем програми діяльності та вибору постачальників.

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У відповідності до частини першої статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 176 Господарського кодексу України організаційно-господарськими визнаються господарські зобов`язання, що виникають у процесі управління господарською діяльністю між суб`єктом господарювання та суб`єктом організаційно-господарських повноважень, в силу яких зобов`язана сторона повинна здійснити на користь другої сторони певну управлінсько-господарську (організаційну) дію або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Отже, Господарський кодекс України розрізняє види господарських зобов`язань суб`єкта господарювання з іншими особами в залежності від характеру дій, які зобов`язана сторона повинна вчинити на користь другої сторони, а суб`єкт господарювання вільний у виборі контрагента та укладенні договору.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Разом з тим, роблячи висновок, що відносини між позивачем та ФОП ОСОБА_1 за договором фактично є трудовими, а надані товариством акти наданих послуг не можуть вважатися первинними документами, які підтверджують наявність цивільно-правових відносин, відповідачем не наведено відповідних мотивів, з посиланням на конкретні умови договорів, їх зміст, а також норми законодавства, за яких такі документи, надані позивачем, не є прийнятними.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм та наявних у справі документів слідує, що позивач не є податковим агентом по відношенню до ФОП ОСОБА_1 .

Водночас, Податковим кодексом України визначено різний порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою у вигляді заробітної плати від роботодавця, який виступає податковим агентом, та доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності. Враховуючи укладені трудові договори, актів здачі-прийняття наданих послуг, трудовий розпорядок, права та обов`язки робітника, специфіки, характеру наданих послуг, погоджених сторонами умов їх надання, відсутні підстави для висновку, що послуги надавалися, чи повинні були бути надані лише у робочий час в робочі дні у період часу з 9 години ранку до 6 години вечора. Відповідно, відсутні і підстави для висновку про надання цими фізичними особами-підприємцями послуг в рамках звичайної трудової діяльності. Відповідно до характеру замовлених робіт, останні могли бути виконані у будь-який період часу, в тому числі і в позаробочий час. Нарахування та сплата податків позивачем як замовником послуг за виконані роботи (надані послуги) згідно з цивільно-правовими договорами відповідає вимогам податкового законодавства, що свідчить про протиправність донарахування контролюючим органом позивачеві грошових зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб та застосування до нього штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом викладений у постанові від 02 травня 2023 року у справі № 640/10734/19.

Отже, враховуючи, що позивач не виступав податковим агентом ФОП ОСОБА_1 , а вказаний суб`єкт господарської діяльності надавав послуги згідно з цивільно-правовими договором, тому нараховані податковим органом зобов`язання з ЄСВ, ПДФО та військового збору є протиправними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12 жовтня 2021 року за № 6, від 12 жовтня 2021 року № 6 та податкова вимога від 12 жовтня 2021 року № Ю-75386 07096 є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ТОВ «Гранд-9 Буд» під час розгляду справи було сплачено судовий збір у розмірі 7464,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 989 від 20.09.2021 (т.1 а.с.12).

Враховуючи задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5448,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві, протиправні рішення якого призвели до виникнення спірних правовідносин.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12 жовтня 2021 року № 6, від 12 жовтня 2021 року № 6 та вимогу про сплату боргу (недоїмку) від 12 жовтня 2021 року № Ю-75386 07096.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд-9 Буд» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 7Б, ідентифікаційний код 42536410) судовий збір у розмірі 5448,00 грн (п`ять тисяч чотириста сорок вісім грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19; ідентифікаційний код 44116011).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.