Справа № 240/15255/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Житомир справа № 240/15255/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя" до Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя" до Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (з урахуванням уточнення) про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 14 травня 2025 року ВП № 78075641.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що постановою державного виконавця від 13 травня 2025 року ВП № 76627546 закінчено виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 906/796/23, й у цій постанові встановлено: "Фактичне виконання, відповідно до акту державного виконавця від 13 травня 2025 року рішення зобов`язального характеру виконано в повному обсязі. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 0 гривня (UAH); сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 гривня (UAH). Виконавче провадження закінчено.". Оскільки, як зазначає позивач, виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, у спірних правовідносинах відсутні підстави для стягнення з позивача суми виконавчого збору.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та в порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Відповідач позов не визнав. Заперечуючи проти доводів та вимог позивача пояснює, що у межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Житомирської області від 04 листопада 2024 року № 906/796/23 було винесено постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору у сумі 32000 грн. При цьому у постанові про закінчення виконавчого провадження від 13 травня 2025 року № 76627546 вказано про виділення в окреме провадження для подальшого виконання, зокрема, постанову про стягнення виконавчого збору, тому 14 травня 2025 року відповідно до абзацу 11 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень державним виконавцем й винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78075641 з примусового виконання постанови від 27 листопада 2024 року № 76627546. Стверджує, що стягнення виконавчого збору не зумовлене діями державного виконавця щодо примусового виконання виконавчого документа та не стягується лише у випадку виконання рішення боржником до відкриття виконавчого провадження. Оскільки постанова про стягнення виконавчого збору ухвалена на стадії примусового виконання рішення Господарського суду Житомирської області у справі № 906/796/23 зобов`язального характеру й сума виконавчого збору складає 4 мінімальних розмірів заробітної плати, державним виконавцем правомірно виділено в окреме провадження та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78075641.

З таких підстав просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

(У період з 13 по 27 серпня 2025 року суддя Приходько О.Г. перебувала у відпустці).

Розглянувши доводи та заперечення сторін у позовній заяві та відзиві на позов, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при вирішенні цієї справи виходить з такого.

Суд встановив, рішенням Господарського суду Житомирської області від 04 липня 2024 року у справі № 906/796/23, яке набрало законної сили 26 вересня 2024 року, ухвалено, зокрема, усунути Житомирській обласній військовій адміністрації перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном шляхом зобов`язання ТОВ "Перлина Заріччя" повернути земельні ділянки площею 1,1930 га з кадастровим номером :01:000:0729, площею 3,0120 га з кадастровим номером :01:000:0727, площею 3,3500 га з кадастровим номером :01:000:0728, які сформовано шляхом поділу земельної ділянки площею 7,5550 га з кадастровим номером :01:000:0220. На виконання цього рішення 04 листопада 2024 року Господарським судом Житомирської області видано судовий наказ, який перебував на виконанні у Житомирському відділі державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у межах ВП № 76627546.

27 листопада 2024 року у цьому виконавчому провадженні державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ТОВ "Перлина Заріччя" виконавчого збору у сумі 32000 грн.

13 травня 2025 року головним державним виконавцем Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Янською Ю.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 76627546 у зв`язку з "фактичним виконанням рішення зобов`язального характеру у повному обсязі". Згідно з підпунктом 2.1 цієї постанови ухвалено виділити в окреме провадження для подальшого виконання, зокрема, постанову про стягнення виконавчого збору.

14 травня 2025 року головним державним виконавцем Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Янською Ю.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78075641 з примусового виконання постанови від 27 листопада 2024 року № 76627546 про стягнення з ТОВ "Перлина Заріччя" виконавчого збору у сумі 32000 грн.

Враховуючи доводи позовної заяви, у цій справі суд, насамперед, враховує, що у постанові від 26 вересня 2024 року у справі № 990/220/24 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що із законодавчих положень пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) в поєднанні з вимогами статей 5, 77 цього Кодексу випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві хто, котрий саме суб`єкт владних повноважень порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Велика Палата зазначила, що зміст та обсяг порушеного права і виклад обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть бути різними, але разом із цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних з визнанням позовної заяви прийнятною / неприйнятною (ця позиція неодноразово була висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у справах № 640/7310/19, 9901/393/19).

У цій же постанові Велика Палата вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Дослідивши зміст позовної заяви та виходячи зі встановлених обставин справи суд доходить переконання, що фактичною підставою для звернення до суду із заявленим позовом слугувало виділення в окреме провадження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору у сумі 32000 грн, а відтак предметом оскарження у цій справі є постанова головного державного виконавця Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Янської Ю.М. про відкриття виконавчого провадження від 14 травня 2025 року з примусового виконання постанови державного виконавця від 27 листопада 2024 року № 76627546 про стягнення з ТОВ "Перлина Заріччя" виконавчого збору у сумі 32000 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам по суті спору суд зазначає таке.

Законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Як визначено у частині третій цієї ж статті Закону № 1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми Закону № 1404-VIII не встановлюють залежності між прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору та обставинами вчинення державним виконавцем дій по здійсненню примусового стягнення з боржника в межах виконавчого провадження, оскільки законодавчо прямо визначається обов`язок державного виконавця прийняти постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню (крім спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот); 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Як встановлено у частині дев`ятій статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

За обставинами цієї справи 14 травня 2025 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 78075641 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 27 листопада 2024 року у межах виконавчого провадження № 76627546, яке, своєю чергою, закінчене на підставі постанови державного виконавця від 13 травня 2025 року у зв`язку з виконанням наказу Господарського суду Житомирської області від 04 листопада 2024 року № 906/796/23, тобто на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, - "фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом".

До цієї постанови державним виконавцем додано акт від 13 травня 2025 року, з якого суд з`ясував, що державним виконавцем було виявлено відсутність у Державному земельному кадастрі інформації про земельні ділянки, щодо яких ухвалено рішення господарського суду, а тому, як зазначено у цьому акті, Житомирській обласній військовій адміністрації усунуті перешкоди у користуванні означеними земельними ділянками. При цьому держаним виконавцем направлено повідомлення до органу досудового розслідування про вчинення боржником кримінального правопорушення у порядку частини третьої статті 63 Закону № 1404-VIII.

Наведене виключає обставини, за яких на підставі частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору не здійснюється.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, після закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.

Наведений висновок узгоджується із позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 460/2478/19, та був підтриманий у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2021 року у справі № 640/4599/21, а також у постанові від 25 травня 2023 року у справі № 420/1233/19.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).

Отже, стягнення виконавчого збору не залежить від здійснення державним виконавцем виконавчих дій в межах відповідного виконавчого провадження. Натомість, навіть за відсутності заходів з примусового виконання після завершення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, у державного виконавця наявний обов`язок винести постанову про стягнення виконавчого збору, як-от: у розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати, - з боржника-юридичної особи при примусовому виконанні судового рішення немайнового характеру.

З цих підстав доводи позивача про те, що виконавчий збір може бути стягнуто лише за умови фактичного виконання рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення не ґрунтуються на положеннях закону.

При цьому, помилковими є посилання позивача на висновки Верховного Суду України у постановах від 28 січня 2015 року у справі № 3-217гс14 та від 06 липня 2015 року у справі № 6-785цс15, а також Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18, оскільки правовідносини у зазначених справах не є подібними до спірних правовідносин, а отже не підлягають урахуванню під час вирішення цієї справи.

Так, у цих справах застосовано норми Закону № 1404-VІІІ до внесення змін згідно із Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання".

У продовження зазначеного суд звертає увагу позивача на те, що частиною другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, було визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. А тому до внесення вказаних законодавчих змін усталеною була позиція щодо стягнення виконавчого збору у разі вчинення виконавчих дій, які призвели до виконання рішення суду - виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18).

Так, згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року) можна дійти висновку, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Водночас, як вже йшлося, Законом 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, у частині другій якої слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Отже, після цих змін натепер розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження, та не залежить від фактичного вчинення виконавчих дій. Такі висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2024 року у справі № 380/5266/23 та від 01 серпня 2024 року у справі № 640/11506/21.

Відмінність правовідносин у справі, що розглядається, обумовлена як виконанням рішення господарського суду немайнового характеру, так і після внесення означених змін до Закону № 1404-VІІІ, хоча ці зміни фактично не стосуються виконання рішень немайнового характеру, водночас, такими зумовлено зміну судової практики та підходів до вирішення такої категорії судових спорів.

Як визначено у пункті 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За результатом розгляду цієї адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідач, відкриваючи 14 травня 2025 року виконавче провадження з примусового виконання постанови державного виконавця від 27 листопада 2024 року № 76627546 про стягнення з ТОВ "Перлина Заріччя" виконавчого збору у сумі 32000 грн, діяв на підставі та відповідно до закону, а відтак дії та рішення державного виконавця відповідають критеріям правомірності у частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частинами першою і другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Встановлений КАС України обов`язок відповідача-суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У цій справі відповідачем доведено правомірність його поведінки у спірних правовідносинах та обґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови від 14 травня 2025 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови державного виконавця від 27 листопада 2024 року № 76627546 про стягнення з ТОВ "Перлина Заріччя" виконавчого збору у сумі 32000 грн. Натомість, доводи позивача не ґрунтуються на нормах матеріального закону, тому в позові належить відмовити.

За правилами статті 139 КАС України, враховуючи результат розгляду цієї справи, у суду відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд,

вирішив:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя" (Зарічанський військовий лісгосп, квартал № 4, виділ 9, с. Зарічани, Житомирський р-н, Житомирська обл., 12440 ) до Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Леха Качинського, буд. 12А, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10014, ) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 травня 2025 року ВП № 78075641 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 КАС України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 КАС України.

Суддя О.Г. Приходько

28.08.25