Справа № 160/32201/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/32201/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Бурової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 р. (суддя Олійник В.М.) в адміністративній справі №160/32201/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправним та скасувати рішення №161 від 28.06.2023 Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про заборону в`їзду їй в Україну строком на 3 роки; визнати протиправним та скасувати рішення № 0202 від 29.10.2024 Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про відмову в оформленні їй посвідки на тимчасове проживання; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивачки про оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі наявних документів.

В обґрунтування позову вказувалось про те, що позивачка є громадянкою Російської Федерації, яка з 2021 року перебуває на території України у зв`язку із укладенням шлюбу з громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні зі строком дії до 28.06.2022. На заяву від 28.11.2022 про обмін посвідки позивачка отримала від відповідача відмову, яку оскаржила до суду. Судовим рішенням у справі №160/7431/24 відповідач був зобов`язаний повторно розглянуто заяву позивачки, проте знов прийняв рішенні, відмовивши в обміні посвідки. Позивачка вважає, що правові та фактичні підстави для заборони їй в`ізду в Україну та відмови в обміні посвідки на тимчасове проживання відсутні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 р., ухваленим за результатом розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наведені доводи позовної заяви, а також зазначено про те, що штраф, який був застосований постановою Індустріального відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 25.01.2023 за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, позивачкою був сплачений, а строк дії полісу медичного страхування до 17 жовтня 2025 р.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, вказуючи на те, що за результатом розгляду заяви-анкети №105131911 від 28.11.2022 посвідка на тимчасове проживання позивачки в України була оформлена за №800294634, але не видана позивачці. Натомість, 22.12.2022 Головне управління ДМС України у Дніпропетровській області прийняло рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки. Незважаючи на судові рішення, відповідач вважає, що підстави для видачі посвідки позивачці відсутні, оскільки в неї відсутній поліс медичного страхування. Крім того, станом на час прийняття рішення №161 від 28.06.2023 нею не був сплачений адміністративний штраф.

У судовому засіданні представник апелянтки/позивачки підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги. Представник відповідача заперечив проти скасування оскарженого рішення суду першої інстанції.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини у справі:

ОСОБА_1 - позивач, є громадянкою російської федерації та з 2021 року перебуває на території України у зв`язку із укладенням шлюбу з громадянином України ОСОБА_2 , отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні, посвідка була видана 08.07.2021 року строком до 28.06.2022 року.

28 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою щодо обміну посвідки на тимчасове проживання з підстав закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання від 19.06.2021 року.

Головне управління ДМС у Дніпропетровській області звернулось до Управління Служби Безпеки України у Дніпропетровській області із запитом від 30.11.2022 № 1201.3.1-19345/12.3-22 щодо наявності або відсутності підстав для відмови в оформленні (обміні) посвідки на тимчасове проживання на території України, за результатом розгляду якого Управлінням Служби Безпеки України у Дніпропетровській області надано відповідь від 15.12.2022 № 18219/1/1201-1201-22 де зазначено, що подальше документування посвідкою на тимчасове проживання недоцільно на підставі підпунктів 7, 11 пункту 16 Постанови Кабінету Міністрів України №322 від 25.04.2018.

З урахуванням наданої інформації Управління Служби Безпеки України у Дніпропетровській області відповідачем прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання від 22.12.2022 року № НОМЕР_1 , яке було отримано 27.12.2022 року.

Рішенням №2 від 25.01.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянств було вирішено примусово повернути до російської федерації та зобов`язати покинути територію України позивача до 24.01.2023 року. Крім того, складено постанову про накладення адміністративного стягнення від 25.01.2022 року ПН МДН №004612 щодо порушення частини 1, З статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» за частиною 1 статті 203 КУПАП та притягнуто до відповідальності зі сплатою штрафу 1700 грн.

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення №2 від 25.01.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2023 року даний адміністративний позов передано до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.04.2023 року провадження по даній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/1367/23 за позовом позивача до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.08.2023 року у справі №160/1367/23 апеляційну скаргу позивача задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 22.12.2022 року №0524 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву про оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі раніше поданих документів.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до Індустріального відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення №2 від 25 січня 2023 року Індустріального відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянки рф ОСОБА_1 .

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду віл 18 січня 2024 року апеляційну скаргу ДМС залишено без задоволення. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.10.2023 року в адміністративній справі №202/2444/23 - залишено без змін.

ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просила прийняти до виконання постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.01.2024 року у справі №202/2444/23 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.08.2023 року у справі № 160/1367/23.

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 12.02.2024 року позивачеві повідомлено, що за результатами повторного розгляду заяви від 28.11.2022 року ГУ ДМС в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянці російської федерації ОСОБА_1 на підставі підпунктів 2, 10 пункту 61 (щодо іноземця діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення та заборону в`їзду, виявлено факти невиконання іноземцем рішення державних органів, уповноважених накладати адміністративне стягнення) Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі №160/7431/24 позовну заяву задоволено та:

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 19.09.2023 року №0202 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі раніше поданих документів громадянкою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . Паспорт тип Р номер НОМЕР_2 виданий 19.06.2021 р. Орган , що видав «МВД»).

Після отримання зазначеної постанови Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було прийняте рішення №0202 від 29 жовтня 2024 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 .

Задля отримання детальної та розгорнутої інформації щодо підстав і обставин, що слугували підґрунтям для прийняття Рішення від 29.10.2024 року №0202 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянці російської федерації ОСОБА_1 Відповідачу був направлений адвокатський запит від 11.11.2024 року.

У відповідь на запит Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було повідомлено, що на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 року у справі №160/7431/24 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву про оформлення (обмін) посвідки на тимчасове проживання від 28.11.2022 року громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За результатами повторного розгляду вищезазначеної заяви Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 29.10.2024 року прийняте рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні у відношенні ОСОБА_1 відповідно до підпунктів 2, 11 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322, а саме: щодо іноземця діє невиконане рішення про заборону в`їзду; поліс медичного страхування не відповідає вимогам чинного законодавства та вважається недійсним у зв`язку з закінченням терміну дії.

З метою з`ясування наявності діючого рішення про заборону в`їзду в Україну відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 для отримання детальної та розгорнутої інформацію щодо підстав та обставин, що слугували підґрунтям для прийняття цього рішення, та отримання копії зазначеного рішення у випадку його наявності, 18.11.2024 року був направлений адвокатський запит.

У відповідь на запит 20.11.2024 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було повідомлено про прийняте рішення про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 №161 від 28.06.2023 року строком на 3 роки відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Вищезазначене рішення не оскаржене та є чинним.

З матеріалів справи вбачається, що зазначене рішення прийняте відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну, а саме позивачка не сплатила штраф за постановою про адміністративне стягнення Індустріального відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області ПН МДН 004612 від 25.01.2023 за порушення частини 1 статті 203 КУпАП з підстав перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, а так само недодержання ними встановлених законодавством вимог транзитного проїзду через територію України або вимог декларування чи реєстрації місця проживання (перебування).

Вказаний штраф сплачений відповідно до платіжної інструкції АТ "Акцент Банк" №7516-2739-3165-1807 від 30 листопада 2024 року.

Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 02.12.2024 року закінчено виконавчого провадження №71235545, яке було відкрито на підставі постанови Індустріального відділу в місті Дніпрі Державної міграційної служби України №ПН МДН №004612 від 25.01.2023 року.

На підтвердження наявності полісу медичного страхування ОСОБА_1 було долучено договір медичного страхування іноземців № 008(0-052420/02кі (строк дії з 18 жовтня 2024 року по 17 жовтня 2025 року).

ОСОБА_1 вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про заборону в`їзду в Україну №161 від 28.06.2023 року строком на 3 роки ОСОБА_1 та рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №0202 від 29 жовтня 2024 року про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 , у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірних рішень, оскільки станом на день здійснення уповноваженою особою ГУ ДМС у Дніпропетровській області перевірки документів, відповідно до заяви-анкети від 28.11.2022 року, в міграційній справі позивачки був наявний поліс медичного страхування №061261 від 13.09.2023 строком дії до 10.03.2024, який вважається недійсним у зв`язку із закінченням терміну дії, що не відповідає нормам встановленим чинним законодавством України. Також суд врахував, що позивачкою лише 30.11.2024 було сплачено штраф по виконавчому провадженню №71235545 в розмірі 4050,00 грн., що підтверджується випискою з банку АТ "Акцент Банк". Також, суд визнав, що у даному випадку видача посвідки відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

Колегія суддів зазначає наступне.

Щодо спірного рішення № 161 від 28.06.2023 про заборону в`їзду в Україну.

Як вбачається зі змісту цього Рішення, підставою для його прийняття відповідачем зазначена обставина несплати позивачкою адміністративного штрафу за постановою про адміністративне стягнення Індустріального відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області ПН МДН 004612 від 25.01.2023 за порушення ч. 1 ст.203 КУпАП (а.с.8,9).

Так, позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за проживання за документами, термін дії яких закінчився. Ця обставина (прийняття постанови) сторонами не заперечується.

Проте, колегія суддів акцентує увагу на тому, що, по-перше, позивачка вчасно звернулась 22.11.2022 до відповідача із заявою-анкетою про обмін посвідки на тимчасове проживання (а.с.40); по-друге, за результатом розгляду цієї заяви-анкети відповідачем була оформлена посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , про що відповідач повідомив суд першої інстанції у відзиві на позовну заяву та підтвердив у відзиві на апеляційну скаргу (а.с.30, 112 звор. бік); по-третє, рішення №0524 від 22.12.2022 про відмову в оформленні (видачі) посвідки (що було прийнято відповідачем після фактичного оформлення посвідки) визнано протиправним та скасовано постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2023 р. у справі №160/1367/23; по-четверте, рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області №0202 від 19.09.2023 про відмову в оформленні (видачі) посвідки, яке було прийнято на виконання постанови апеляційного суду у справі №160/1367/23 також було скасовано як протиправне постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 р. у справі №160/7431/24. Крім того, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 р. у справі №202/2444/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2024 р., визнано протиправним та скасовано рішення № 2 від 25.01.2023 Індустріального відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області про примусове повернення позивачки до країни походження або третьої країни.

Тобто, обставини, які були встановлені зазначеними судовими рішеннями, свідчать про те, що перебування позивачки на території України за документами, термін дії яких закінчився, стало наслідком не порушення нею законодавства України, а прийняття компетентними органами щодо останньої протиправних рішень.

Статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» забороняє в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення.

Однак, станом на 28 червня 2023 р. (день прийняття відповідачем рішення № 161 про заборону в`їзду) Третім апеляційним адміністративним судом здійснювався перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 р. у справі №160/1367/23 результати якого, на думку колегії суддів, мали значення для висновку про порушення позивачкою, як іноземки, правил перебування на території України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення про заборону позивачці на в`їзд не може вважатись правомірним, тому підлягає скасуванню.

Щодо спірного рішення № 0202 від 29.10.2024 Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання.

Як вбачається зі змісту цього Рішення, підставами для його прийняття відповідачем зазначені підпункти 2, 11 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 (а.с.10).

Згідно підпункту 2 пункту 61 Порядку №322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду.

Згідно підпункту 11 пункту 61 Порядку №322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, в інших випадках, передбачених законом.

Колегія суддів наголошує на тому, що у справах №160/1367/23 та №160/7431/24 Третій апеляційний адміністративний суд скасовував попередні рішення відповідача про відмову в оформленні (видачі) позивачці посвідки на тимчасове проживання, у тому числі, з підстави відсутності належного обґрунтування застосування підпункту 11 пункту 61 Порядку №322.

Визначення цим підпунктом «іншого випадку, встановленого законом» є загальним і дозволяє відповідачу його застосування із посиланням на конкретний закон, яким такий випадок передбачений. Спірне рішення №0202 не відповідає критерію обґрунтованості, визначеному частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що у даному випадку, видача посвідки відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачка просила суд зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву і не містить вимоги про зобов`язання відповідача видати їй посвідку на тимчасове проживання.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 17 грудня 2004 року у справі «Pedersen and Baadsgaard v. Denmark» (заява № 49017/99) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 2 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання» (див. постанову Верховного Суду від 16.05.2023 у справі № 380/3195/22).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» (набирав чинності 15 грудня 2023 р.) дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.

Частиною третьою статті 6 цього ж Закону визначено, що здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов: 1) дискреційне повноваження передбачено законом; 2) дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом; 3) правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом; 4) вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.

Як встановлено колегією суддів, за результатом розгляду заяви-анкети позивачки від 28.11.2022 було прийнято позитивне рішення і оформлена посвідка на тимчасове її перебування на території України, яка не була видана, а була знищена. Одночасно було прийнято рішення про відмову в оформленні і видачі посвідки, яке, в подальшому, було визнано протиправним в судовому порядку. Така поведінка суб`єкта владних повноважень не може вважатись послідовною, а прийняті рішення - передбачуваними

Зважаючи на вищевикладене, а також те, що рішення про заборону в`їзду також визнано протиправним, колегія суддів дійшла висновку про скасування спірного Рішення № 0202 від 29.10.2024 Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про відмову в оформленні їй посвідки на тимчасове проживання.

Спосіб захисту порушеного права позивачки обрано колегією суддів у відповідності до заявлених позовних вимог, тобто шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 28.11.2022.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, є підставою для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі про задоволення адміністративного позову з підстав, наведених у мотивувальній частині цієї постанови.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами пункту "в" частини 4 статті 322 цього ж Кодексу, яким передбачено, що у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору 5450,40 грн. (а.с.92), які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 р. в адміністративній справі №160/32201/24 скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області №161 від 28 червня 2023 р. про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області № 0202 від 29 жовтня 2024 р. про відмову в оформленні (видачі) ОСОБА_1 посвідки на тимчасове проживання.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву-анкету № 105131911 від 28.11.2022 ОСОБА_1 про обмін посвідки на тимчасове проживання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору на суму 5450 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 26 серпня 2025 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2025 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Н.П. Баранник

суддя О.О. Круговий