Справа № 157/1506/25
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/1506/25
Провадження №2-а/157/122/25
У Х В А Л А

іменем України

25 серпня 2025 року місто Камінь-Каширський

Суддя Камінь-Каширського районного суду Волинської області Антонюк О.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання скасувати арешт з нерухомого майна,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася в суд з позовом шляхом подання позовної заяви через систему «Електронний суд» її представником адвокатом Котом С.І., повноваження якого підтверджуються ордером на надання правничої допомоги № 1260130 від 01 липня 2025 року, до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса місцязнаходження: пр. м. Запоріжжя, Лобановського, 10, , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», вул. Вікентія Хвойки, 21, м. Київ, , у якому просить визнати протиправною бездіяльність Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 після повернення виконавчого документа, зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт з всього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця від 15.03.2016 року у виконавчому провадженні № 50463667, та вирішити питання про розподіл судових витрат. В обгрунтування вимог зазначає, що 19.06.2008 між Позивачем ОСОБА_1 , та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні Ініціативи», було укладено кредитний договір № 0703/0608/71-124 та договір іпотеки, предметом якої була квартира АДРЕСА_2 . 15.03.2016 постановою державного виконавця Ленінського ВДВС м. Запоріжжя було відкрито виконавче провадження № 50463667 на підставі виконавчого листа № 334/9312/14-ц, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 16.03.2015. У рамках цього провадження державним виконавцем було накладено арешт на все нерухоме майно Позивача. 23.06.2017 постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» через неможливість виконання. Повторно виконавчий документ до Дніпровського ВДВС не надавався. 12.02.2019 ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 в позасудовому порядку, в рахунок виконання основного зобов`язання. Це підтверджується листом ТОВ «Кредитні ініціативи» від 11.07.2019 № 110719/4, де зазначено, що заборгованість погашена за рахунок предмета іпотеки та претензій до Позивача немає. Для повного та однозначного припинення правовідносин, Позивач звернулася до суду. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2023 у справі № 334/3451/22, яке набрало законної сили, позов було задоволено, а зобов`язання за кредитним договором № 0703/0608/71-124 від 19.06.2008 визнано припиненим у зв`язку з їх виконанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд, застосувавши ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та правові висновки Великої Палати Верховного Суду (постанова від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18), встановив, що після завершення позасудового врегулювання будь-які подальші вимоги кредитора є недійсними. Матеріали справи також містять довідки ТОВ «Кредитні ініціативи» (2019 р.), де підтверджено відсутність претензій до ОСОБА_1 за кредитним договором. Крім того, Дніпровський ВДВС офіційно повідомив, що відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 відсутні, а паперові документи виконавчого провадження знищені у зв`язку з закінчення строку зберігання (3 роки). Рішення суду від 29.11.2023 про припинення зобов`язання є по суті визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Незважаючи на те, що основне зобов`язання, яке стало підставою для відкриття виконавчого провадження, було припинене, арешт з майна Позивача не було знято. Будь якого виконавчого провадження щодо Позивача на момент звернення до суду не існує, що підтверджено офіційним повідомленням Дніпровським ВДВС. Бездіяльність Дніпровського ВДВС та наявність арешту перешкоджає вільному розпорядженню майном та порушує право власності Позивача, гарантоване Конституцією України та Європейською конвенцією з прав людини. Рішенням Ленінського районного суду від 29.11.2023 встановлено, що кредитне зобов`язання припинено, кредитор претензій не має, а тому арешт втратив будь-яке правове підґрунтя. Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції гарантують право особи на мирне володіння майном. Ст. 319, 321 ЦК України закріплюють непорушність права власності та забороняють його протиправне обмеження. Ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язує зняти арешт після закінчення провадження або повернення виконавчого документа. Стаття 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у разі закінчення виконавчого провадження виконавець зобов`язаний скасувати всі заходи примусового виконання рішення, зокрема накладений арешт на майно. Бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту після припинення зобов`язання є протиправною. Правові позиції Верховного Суду підтверджують, що тривале збереження арешту без законних підстав є непропорційним втручанням у право власності: (Справа ВС №947/36027/21 від 28.08.2024) «Наявність протягом тривалого часу арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умови відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном»; (Справа ВС №753/12589/23 від 30.04.2025) «Збереження упродовж тривалого строку після повернення виконавчого листа арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень і можливості продовження примусового виконання судового рішення щодо боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном та порушує гарантії права власності, передбачені ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» (Справа ВС №569/6234/22 від 10.01.2024) «Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови повернення виконавчого документа стягувачу, знищення виконавчого провадження за закінченням строку його зберігання та відсутність майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона звернулася у Камінь-Каширський районний суд Волинської області з позовною заявою про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби (у порядку ч. 5 ст. 287 КАС України).

За змістом ч. 1 ст. 170 КАС України суддя під час вирішення питання про відкриття провадження у справі поряд з іншим повинен з`ясувати: чи належить позов розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Обґрунтовуючи підсудність справи місцевому загальному суду як адміністративному суду, позивачка та її представник у позовній заяві зазначають, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцеві загальні суди як адміністративні суди розглядають справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, і це означає, що справи такої категорії підлягають розгляду в районних судах, та відповідно до ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні позови до суб`єкта владних повноважень можуть подаватися за місцем проживання позивача.

Однак наведене обгрунтування у частині підсудності цієї справи місцевому загальному суду як адміністративному суду не ґрунтується на положеннях Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, на яку у позовній заяві посилається позивачка та її представник зазначається таке: місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суду з позовом в порядку адміністративного судочинства про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання скасувати арешт з нерухомого майна, та у своїй позовній заяві в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що арешт на належне їй нерухоме майно було накладено державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 334/9312/14-ц, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 16.03.2015 у цивільній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері медіа, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників суб`єктів у сфері медіа, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, або особами без громадянства; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 6) адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.

З наведеного вбачається, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, а саме: 1) справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері медіа, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників суб`єктів у сфері медіа, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, або особами без громадянства; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2024 року (справа № 947/36027/21, провадження № 61-12849св23), на яку в обгрунтування позовних вимог посилається позивачка та її представник у позовній заяві, наведена правова позиція, згідно з якою за загальними правилами процесуальних кодексів скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Зазначені правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року (справа № 712/12136/18, провадження № 61-4726сво19.

У цій постанові Верховний Суд також зазначив: «Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України».

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19).

Відповідно до ст. 447-1, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Беручи до уваги, що позивачка звернулася у суд з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання скасувати арешт з нерухомого майна, що був накладений у межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 334/9312/14-ц, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 16.03.2015 у цивільній справі, доходжу висновку, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

Таким чином, у відкритті провадженні належить відмовити та роз`яснити позивачці її право на подання скарги до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції та видав виконавчий документ, у порядку розділу VII ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 19, 20, 170, 248, 256, 294, 295 КАС України, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання скасувати арешт з нерухомого майна.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право на звернення у Дніпровський районний суд міста Запоріжжя (назву Ленінський районний суд міста Запоріжжя змінено), що розташований за адресою: вулиця Незалежної України, 2, м. Запоріжжя, Запорізька область, зі скаргою у порядку розділу VII Цивільного процесуального кодексу України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвалу може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Дата складення ухвали - 25 серпня 2025 року.

Суддя: О. В. Антонюк