Справа № 458/528/25
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 458/528/25 пров. № А/857/27101/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Гінди О.М.,

за участі секретаря судового засідання Волчанського А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Турківського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2025 року (суддя Волинець М.З., м. Турка) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2025 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4754277 від 17.05.2025. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що поліцейським не зафіксовано факту порушення ОСОБА_1 п. 2.1.а. ПДР, а саме - керування особою транспортним засобом, яка позбавлена права керування, а зафіксовано тільки процесуальний розгляд справи, проведений з порушенням норм КУпАП. Поліцейським не проінформовано водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Поліцейський, підійшовши до припаркованого транспортного засобу, представився та звернувся до особи чоловічої статті на ім`я, при цьому звинуватив того, що він ніби керував транспортним засобом, будучи позбавленим такого права та після нетривалої розмови, яка стосувалася вирішення питання про можливу загибель рідного брата ОСОБА_1 , повідомив, що той має взяти водія для керування транспортним засобом, на що отримав згоду. Після цього, працівник поліції не перевіряючи документи та не встановлюючи особу з якою спілкувався, припинив відеофіксацію. Працівником поліції жодним чином не було повідомлено ОСОБА_1 , що той порушив правила дорожнього руху та що відносно нього буде винесена будь-яка постанова за таке порушення, а також працівником поліції не було встановлено навіть особу з якою він спілкувався, не говорячи про встановлення такого факту, як позбавлення права керування ОСОБА_1 . Крім того, вважає, що фабула адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові не містить усіх істотних ознак складу правопорушення (відсутня правильна назва, номер документа, яким його позбавлено керування, строк дії позбавлення тощо) та зміст фабули постанови не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки не містить встановленого місця, часу та суті викладеного правопорушення, наведене вказує, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. ст. 283, 284 КУпАП та є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Турківського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що транспортний засіб було припарковано та не перебував у русі. Вказує, що доданий до постанови відеозапис лише фіксує вчинення працівником поліції певних дій, спрямованих на формальне виконання ним службових обов`язків, однак не відображає відомостей про вчинення правопорушення.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що інспектором ВП № 2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Бринь М.О. 17.05.2025 о 18:05:39 год. було розглянуто справу та винесено постанову серії ЕНА № 4754277 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.2.1. а) ПДР України керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування, за що ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність та накладено штраф у розмірі 20 400 грн.

Підставою винесення оскаржуваної постанови стало те, що 17.05.2025 близько 14:20 год. в смт. Бориня по вул.Івана Франка, 24 ОСОБА_1 керував автомобілем марки Mersedes Bens GLK 220 р.н. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом рішенням Турківського районного суду Львівської області від 17.02.2025, чим порушив п. 2.1. а) Правил дорожнього руху - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Зі змісту постанови слідує, що рішенням Турківського районного суду Львівської області від 17.02.2025 № 125177078 (реєстраційний номер рішення) ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами.

З відомостей ЄДРСР реєстраційний № рішення 125177078 Турківським районним судом Львівської області 17.02.2025 прийнято постанову у справі № 458/71/25, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Постановою Львівського апеляційного суду від 16.04.2025 зазначену постанову суду від 17.02.2025 залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.4 ст 126 КУпАП, а доводи позивача не спростовують висновки поліцейського.

Відповідно до статті 14 Закону України Про дорожній рух (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюється ПДР.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з частинами 9, 10 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з частиною 4 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з статтею 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено попередньо, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вказувалось вище, підставою винесення оскаржуваної постанови стало те, що 17.05.2025 близько 14:20 год. в смт. Бориня по вул.Івана Франка, 24 ОСОБА_1 керував автомобілем марки Mersedes Bens GLK 220 р.н. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом рішенням Турківського районного суду Львівської області від 17.02.2025, чим порушив п. 2.1. а) Правил дорожнього руху - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Зі змісту постанови слідує, що рішенням Турківського районного суду Львівської області від 17.02.2025 № 125177078 (реєстраційний номер рішення) ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами.

З відомостей ЄДРСР реєстраційний № рішення 125177078 Турківським районним судом Львівської області 17.02.2025 прийнято постанову у справі № 458/71/25, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Постановою Львівського апеляційного суду від 16.04.2025 зазначену постанову суду від 17.02.2025 залишено без змін.

Частиною 4 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною 1 статті 317 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на момент складання оскаржуваної постанови позивач не мав статусу водія, а тому суд апеляційної інстанції доходить висновку, що факт вчинення позивачем порушення вимог підпункту «а» пункту 2.1 ПДР України є доведеним, а позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП.

Також, апелянт заперечує факт керування транспортним засобом 17.05.2025.

Як доказ представником відповідача долучено відеофіксацію адміністративного правопорушення, із якої вбачається, що водієм ОСОБА_1 було вчинено адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

У п. 7 постанови про накладення адміністративного стягнення зазначено, що до постанови додається: відеофіксація поліцейською камерою 01956.

Суд зазначає, що файли фіксації адміністративного правопорушення, які містяться на DVD-R диск також іменуються 01956.

Разом з тим, відеозапис з місця події надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, тому відеозапис є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, при тому зазначений в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення серед іншого, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, з урахуванням того, що в п. 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до неї додається відеофіксація поліцейською камерою 01956, при тому, зі змісту вказаної статті не вбачається обов`язку особи, яка виносить постанову допитати свідків адміністративного правопорушення, при цьому необхідності у залученні свідків під час фіксації адміністративного правопорушення не існувало, оскільки здійснювалась відеофіксація правопорушення, якою зафіксовано всі необхідні обставини правопорушення.

Таким чином, підстав вважати, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4754277 від 17.05.2025 складено з порушенням ст. 283 КУпАП, не здобуто.

Стосовно покликання апелянта на те, що відеозапис лише фіксує вчинення працівником поліції певних дій, спрямованих на формальне виконання ним службових обов`язків, однак не відображає відомостей про вчинення правопорушення.

Згідно з відеозаписом 01956__0002A.MP4, видно як автомобіль позивача здійснює рух, зупиняється та позивач виходить з водійського місця.

Згідно з відеозаписом 01956__0003A.MP4, видно як позивач повертається на водійське місце, та починає рух транспортним засобом.

Відтак, доводи апелянта про те, що відеозапис не містить відомостей про вчинення правопорушення є нерелевантими.

Представником відповідача було надано достатні та належні докази керування позивачем автомобілем 17.05.2025, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, при цьому самого факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 не заперечував під час спілкування з поліцейським, погодився взяти водія для керування транспортним засобом, який надалі керував транспортним засобом, а ОСОБА_1 вже перебував на передньому пасажирському сидінні.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 вказав, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 станом на 17.05.2025 був позбавлений права керування транспортними засобами на підставі постанови суду, однак керував транспортним засобом.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.126 КУпАП складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, при цьому розмір штрафу відповідає санкції ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Апеляційний суд резюмує, що винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4754277 від 17.05.2025, якою на позивача накладено штраф у розмірі 20 400 грн за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП є законною та не підлягає скасуванню.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

При цьому, як свідчить вказана практика Європейського суду з прав людини, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Згідно висновків Європейського суд з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу «правової визначеності» лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Водночас, під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури , які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.

Сама незгода позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст 126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях апелянта складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.4 ст. 126 КУпАП, а доводи апелянта не спростовують висновки поліцейського.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Турківського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2025 року у справі №458/528/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
О. М. Гінда
Повне судове рішення складено 26.08.25