Справа № 160/5488/25
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/5488/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 ( суддя Юрков Е.О.) в адміністративній справі №160/5488/25 за позовом ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради Виконавчий комітет Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Виконавчий комітет Дніпровської міської ради з вимогами:

визнати протиправною бездіяльність Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо позачергового не забезпечення житловою площею сім`ї ОСОБА_1 (три людини) за рахунок коштів як державного, так і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством у відповідності до пункту 10 частини першої статті 20 та статті 63 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ;

зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради позачергово забезпечити житловою площею сім`ю ОСОБА_1 (три людини) з врахуванням додаткової житлової площі у вигляді окремої кімнати на кожну особу з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме у вигляді квартири в розмірі 13,65 х З + 2 х 10 = 60,95 м2 житлової площі та 35,22 м2 загальної площі на сім`ю за рахунок коштів як державного, так і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством у відповідності до пункту 10 частини першої статті 20 та статті 63 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ;

зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради позачергово до 1 квітня поточного року подати запит на потребу в субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для ОСОБА_1 на сім`ю з трьох осіб, двоє з яких є інвалідами, у відповідності до пункту 4 Порядку та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 р. № 280. Цю частину позовних вимог присудити до негайного виконання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про замовлення позовних вимог в повному обсязі.

На думку позивача, відповідачем протиправно позачергового не забезпечено житловою площею сім`ю ОСОБА_1 із трьох осіб, а також протиправно до 1 квітня поточного року не подано запит на потребу в субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для ОСОБА_1 на сім`ю з трьох осіб, двоє з яких є інвалідами, у відповідності до пункту 4 Порядку та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 року № 280.

Відповідач зазначив, що повноваження щодо забезпечення житловою площею осіб з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії згідно п.10 ч.1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не належать до компетенції Управління.

Право на отримання грошової компенсації згідно норм Порядку № 280 має внутрішньо переміщена особа, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України. Згідно зазначеної у заяві від 27.12.2024 інформації та наданих до заяви документів Позивач: не брав безпосередньої участі в антитерористичній операції; не визнаний особою з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; не перебуває на квартирному обліку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційним переглядом справи встановлено, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою згідно довідки №1201- від 07.06.2023, виданої Центральним УСЗН Дніпровської МР.

Також, позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи згідно посвідчення Інвалід війни серія НОМЕР_1 , виданого УПСЗН Лисичанської МР Луганської області 11.07.2016, а також є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи на підставі посвідчення серії НОМЕР_2 та перебуває на обліку в Центральному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради і проживає у гуртожитку.

07.04.2023 року позивач звернувся до заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ДМР Лисенка М.О. з питання постановки на квартирний облік, проте у постановці на квартирний облік йому було відмовлено.

Вподальшому, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2023 року у справі № 160/24263/23 зобов`язано Дніпровську міську раду вжити заходи щодо прийняття та розгляду заяви ОСОБА_1 про взяття на облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Державним виконавцем 14.05.2024 було відкрите виконавче провадження ВП №75000793 за постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2023 №160/24263/23.

Проте, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2024 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2023 року у справі № 160/24263/23 - скасовано, провадження в адміністративній справі №160/24263/23 закрито.

07.08.2024 позивач звернувся до Міського голови з заявою та документи про прийняття на облік громадян, що потребують поліпшення житлових умов, але отримав відмову ДЖГ ДМР.

15.09.2024 позивач звернувся до Міністерства соціальної політики України з виконання п.10 ст.20 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-ХІ.

Листом № 9928/0/97-24/316 від 20.09.2024 Міністерства соціальної політики України повідомило позивача, що його звернення надсилається до Національної соціальної сервісної служби України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації та виконавчого комітету Дніпровської міської ради для розгляду в межах компетенції, вжиття відповідних заходів та інформування останнього (в копії Мінсоцполітики) про результати у встановлені законодавством строки.

27.12.2024 позивач звернувся з заявою до відповідача з проханням подати запит на потребу в субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для ОСОБА_1 на сім`ю з трьох осіб.

Листом Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради № 15/6-2060 від 31.12.2024 було повідомлено позивача, що «… для призначення та виплати грошової компенсації, у відповідності до вимог Постанови, необхідно:

-мати статус учасника бойових дій АТО/ООС або особи з інвалідністю внаслідок війни III групи АТО/ООС станом на 01.06.2018 та мати відповідні посвідчення;

-перебувати на обліку у базі даних внутрішньо перемішених осіб до 24.02.2022;

-перебувати на квартирному обліку станом на 01.06.2024 та подати заяву на призначення грошової компенсації у місячний строк після взяття на квартирний облік.

Враховуючи вищевикладене та розглянувши надані Вами документи, Управління не має підстав для направлення їх на розгляд міської комісії у відповідності до постанови КМУ від 18.04.2018 №280».

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачає ряд пільг та гарантій для цієї категорії громадян, включаючи право на позачергове забезпечення житлом.

Відповідно до пункту 10 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, особи, віднесені до категорії 1, мають право на позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, мають забезпечуватися жилою площею протягом року з дня подання заяви.

Відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470.

Отже, особи з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на позачергове забезпечення житлом. Це право закріплено законодавством, зокрема Законом України "Про статуc ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Для отримання житла, ці особи повинні перебувати на квартирному обліку та відповідати вимогам законодавства щодо поліпшення житлових умов.

Для реалізації права з потреби у поліпшенні житлових умов необхідно, щоб особа була визнана такою, що потребує поліпшення житлових умов, і перебувала на квартирному обліку за місцем проживання.

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни:

-які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони;

-які тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості;

-які працювали не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

-учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

-потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

-громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

-громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

-особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, категорія 1;

-учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:

1) з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів;

2) з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів;

3) у 1987 році не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;

4) евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);

5) особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, категорія 2;

-учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали:

1) у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів;

2) у зоні відчуження в 1987 році від 1 до 14 календарних днів;

3) у зоні відчуження в 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів;

4) на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві не менше 14 календарних днів у 1986 році, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які:

постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, категорія 3;

-особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, категорія 4.

З матеріалів справи встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок чорнобильської каиастрофи 1-ої категорії.

Особам, віднесеним до 1 категорії, надаються гарантовані державою компенсації та пільги, такі як медичні , трудові, транспортні та житлові (позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян),50-процентна знижка плати за користування житлом, комунальними послугами,передача безплатно в приватну власність займаних ними та їх сім`ями квартир (будинків) державного та громадського житлового фонду незалежно від того, чи є зазначена особа наймачем чи членом сім`ї наймача. Зазначена пільга може бути використана один раз,обов`язкове (протягом року після подання заяви) відведення місцевими радами земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва для тих, хто потребує поліпшення житлових умов та перебуває на квартирному обліку, а також відведення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, садівництва і городництва, будівництва індивідуальних гаражів і дач,позачерговий протягом року вступ до житлово-будівельних (житлових) кооперативів для тих, хто потребує поліпшення житлових умов.

Повний перелік пільг для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зазначено в ст. 20, 21, 22, 24 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, позивач, як особа що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи1-ої категорії з інвалідністю другої групи, має право на позачергове забезпечення житлом, що є одним з видів соціального захисту, передбачених законодавством України.

Якщо органи виконавчої влади або місцевого самоврядування відмовляють у забезпеченні житлом, або зволікають з вирішенням цього питання, особа має право звернутися до суду з вимогою зобов`язати відповідний орган виконати свій обов`язок.

При цьому, помилковим є застосування приписів статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб?єкт владних повноважень. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи.

Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Отже, юрисдикція спорів щодо позачергового забезпечення житлом осіб з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи належить до компетенції судів загальної юрисдикції. Це означає, що якщо особа вважає, що її право на позачергове отримання житла порушено, вона може звернутися до суду з позовною заявою.

Право на житло належить до сфери прав будь-якої людини. Забезпечення житлом є життєвою необхідністю і одним з основних прав громадян незалежно від рівня економічного розвитку держави. Статтею 25 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, який включає харчування, одяг та житло.

Саме суди загальної юрисдикції розглядають справи, що стосуються захисту прав та інтересів громадян, у тому числі у сфері соціального забезпечення, оскільки спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Щодо юрисдикції вирішення спорів, які стосуються реалізації військовослужбовцями соціальних гарантій забезпечення їх і членів їхніх сімей житловими приміщеннями.

З матеріалів справи встановлено, що вимоги позивача ОСОБА_1 щодо незабезпечення його разом із сім`єю складом три особи житловим приміщенням, також стосуються його осина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учасник АТО, наразі перебуває на публічній службі в ДСНС України, сержант служби цивільного захисту.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб?єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

До справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб?єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб?єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення.

Ці функції суб?єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб?єктами стосовно їх прав та обов?язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб?єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб?єкта (суб?єктів), а останній (останні) відповідно зобов?язаний (зобов?язані) виконувати вимоги та приписи такого суб?єкта владних повноважень.

По відношенню до ОСОБА_2 (сина позивача) відповідачем повинен бути суб`єкт владних повноважень наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації ним соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби.

Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Але в даній справі, ОСОБА_2 не є позивачем, будь яких вимог щодо себе не заявляє, про порушення будь-яких прав не зазначає.

З урахуванням визначення юрисдикції суду з розгляду спорів з приводу проходження військової служби, а саме щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, викладеного у її постановах від 06.06.2018 у справі № 752/5881/15-ц, від 29.08.2018 у справі № 488/1176/14-а, від 20.09.2018 у справі № 815/2551/15, від 23.01.2019 у справі № 806/5217/15, від 04.09.2019 у справі № 826/17556/16, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.03.2021 у справі № 127/15109/18 і від 24.09.2021 у справі № 748/303/20, а також у постановах Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2139цс15 і від 02.03.2016 у справі № 6-14цс16а.

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. При цьому у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, зазначеній категорії осіб надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Реалізація права на житло військовослужбовцями, у тому числі пільгових категорій, може бути здійснено у такі способи: безпосереднього надання житла, грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, надання кредиту для купівлі (спорудження) житла. Для отримання житла військовослужбовець має бути зарахований на облік, та занесений до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла. Військовослужбовцям житло надається згідно з чергою.

Відповідно до пункту 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги як першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Відповідно до пункту 18 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інваліди війни та прирівняні до них особи мають пільги на позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Згідно з пунктами 44, 46 Правил у першу чергу жилі приміщення надаються тим, що перебувають на квартирному обліку учасникам бойових дій та учасникам війни. Поза чергою жилі приміщення надаються особам, на яких поширюється чинність Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Враховуючи те, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі, є учасником бойових дій періоду 2017 та 2018 років, останній набуває право, яке вважає позивач порушеним, саме у зв`язку з проходженням військової служби.

При таких обставинах у справі, яка розглядається, спір в частині порушених прав військовослужбовця є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виникає щодо можливості реалізації ОСОБА_2 права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця.

Разом з тим, колегія суддів відмічає, що ОСОБА_2 не звертається з самостійними вимогами, крім того, враховуючи що законодавством передбачена інша процедура вирішення житлово-побутових питань стосовно військовослужбовців, вимоги позову в цій частині також не вирішуються, оскільки відсутній спір, пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються перебування на публічній службі.

Щодо виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення ВПО, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України

За приписами пункту 2 Порядку № 280 право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають внутрішньо переміщені особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і які перебувають на квартирному обліку і не менш як один рік на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб за місцем фактичного проживання в межах однієї області згідно з відомостями Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб за умови, що зміна місця проживання протягом року в межах однієї області не призводить до збільшення розміру компенсації.

Відповідно до матеріалів справи, з числа осіб, відповідно до яких викладені вимоги Позивача, ОСОБА_2 (син позивача) є учасником бойових дій.

Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради у Соборному районі, ОСОБА_2 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа(ас18 зворот.).

З цього питання колегія суддів повідомляє, що для призначення виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, необхідне рішення Комісії з визначенням відповідної площі, з урахуванням членів родини: батьків, дружини, неповнолітніх, малолітніх тощо, що проживають сумісно із заявником.

Саме Комісія, керуючись постановою КМУ від 18.04.2018 № 280 Питання забезпечення житлом внутрішньо переміщенних осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, має призначити та затвердити суму грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення. Розрахунок компенсації проведиться з урахуванням показників: гранична вартість 1 кв. м житла за регіоном; коефіцієнт збільшення граничної вартості; кількість квадратних метрів за нормою забезпечення ЖК України. В подальшому суму грошової компенсації зараховується на поточний рахунок заявника.

Таким чином, в цій частині вимоги позову також не підлягають задоволенню.

Апеляційна скарга не спростовує правильність доводів, якими мотивовано судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст.19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Аналізуючи обставини у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що даний спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, оскільки він пов`язаний з розглядом цивільної справи у сфері житлових відносин.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі.

Клопотання позивача, які були надані до суду апеляційної інстанції, судом не розглядаються, скільки провадження підлягає закриттю, з підстав визначених у мотивувальній частині.

Керуючись п.1 ч.1 ст.238, статтями 239,315, 319, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 в адміністративній справі №160/5488/25 скасувати.

Провадження у справі №160/5488/25 за позовом ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради Виконавчий комітет Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що даний спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 19 серпня 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 22 серпня 2025 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова