Справа № 420/25545/25
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенка А.В., розглянувши в порядку ст. 287 КАС України в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

- зобов`язати Пересипський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешти з усього майна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: арешт нерухомого майна, накладений Постановою Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника В-9/640, В-9/640, 06.07.2010, реєстраційний номер обтяження: 10024436; арешт нерухомого майна, накладений Постановою Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника В-9/242, ВП №30921955, 30.01.2012, реєстраційний номер обтяження: 12107631; арешт нерухомого майна, накладений Постановою Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження В-9/549, ВП №32280334, 12.04.2012, реєстраційний номер обтяження: 12431070; арешт нерухомого майна, накладений Постановою Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження В-9/952, ВП №34001267, 20.08.2012, реєстраційний номер обтяження: 13067475.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу стало відомо, що на її майно накладено арешти на підставі постанов Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника від 06.07.2010 року, від 30.01.2012 року, від 12.04.2012 року та від 20.08.2012 року. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня будьяка інформація про стягувача за вказаними виконавчими провадженнями, а також відсутня будь-яка інформація на підставі яких виконавчих документів було відкрито виконавчі провадження, в рамках яких і накладались арешти. Представник позивача звернувся до Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арештів. На вказану заяву Пересипський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовив у знятті арештів та повідомив, що вказані провадження було знищено у зв`язку зі закінчення терміну зберігання, який згідно Наказу № 1829/5 від 07.06.2017 про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями становить три роки. З моменту накладення вищевказаних арештів та закінчення виконавчих проваджень пройшло більше десяти років, строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначені Законом України «Про виконавче провадження», як в редакції, яка діяла на час закінчення виконавчого провадження, так і в чинній редакції, сплинув. Таким чином, як стягувач вже втратив право на пред`явлення виконавчого листа до виконання та правові підстави для поновлення йому строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відсутні.

Заяви чи клопотання від сторін не надходили.

Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, за окремою категорію термінових адміністративних справ передбачених статтею 287 КАС України.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Станом на час розгляду справи відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

Згідно з ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі.

У зв`язку із знаходженням судді Бутенка А.В. у відпустці, справу розглянуту 25.08.2025 року.

Відповідно до ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Обставини справи.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 стало відомо, що на на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , наявний арешт:

- реєстраційний номер обтяження № 10024436, підстава: постанова Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника В-9/640, В-9/640, 06.07.2010 року;

- реєстраційний номер обтяження № 12107631, підстава: постанова Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника В-9/242, ВП №30921955, 30.01.2012 року;

- реєстраційний номер обтяження № 12431070, підстава: постанова Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження В-9/549, ВП №32280334, 12.04.2012 року;

- реєстраційний номер обтяження № 13067475, підстава: постанова Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження В-9/952, ВП №34001267, 20.08.2012 року.

20 травня 2025 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про надання копій матеріалів виконавчого провадження в рамках яких було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Листом від 23.05.2025 року Пересипський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив, що Відділ не може надати запитувані документи, так як вони були знищені за закінченням трирічного терміну зберігання, встановленого пунктом 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями затверджених Наказом Міністерства юстиції № 1829/5 від 07.06.2017.

07.06.2025 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту із майна ОСОБА_1

Листом від 12.06.2025 року Пересипський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив, що надати інформацію за виконавчими провадженнями в межах якого накладені арешти не надається можливим, оскільки вказані провадження було знищено у зв`язку зі закінчення терміну зберігання, який згідно Наказу № 1829/5 від 07.06.2017 про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями становить три роки. Дані обставини того, що провадження знищено та пропущені строки повторного пред`явлення ВД до повторного виконання не передбачає та не надає право виконавцю скасовувати заходи примусового характеру, у тому числі зняття арешту з майна (коштів) боржника.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не скасування накладеного арешту на майно протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що порядок примусового виконання рішень визначений Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (надалі - Закон №606-XIV), що був чинний на момент відкриття та закінчення виконавчого провадження, у якому було накладено арешт на нерухоме майно позивача, втратив чинність 05.01.2017.

В свою чергу ч. 2 ст. 74 Закону "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІ, який діє станом на день подання позову до суду, передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у вигляді не зняття арешту з майна, тому такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно з положеннями статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав - згідно із статтю 48 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 55 Закону № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Положеннями статті 57 Закону № 606-ХІV передбачалось, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Згідно з приписами статті 50 Закону № 606-ХІV у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Статтею 60 Закону № 606-ХІV передбачався порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем, при прийнятті судом рішення про зняття арешту, або за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту.

Висновки суду.

Із системного аналізу вищенаведених норм Закону № 606-ХІV випливає, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Суд зауважує, що відповідачем не надано суду доказів існування незавершених виконавчих проваджень щодо позивача, які б обумовлювали необхідність залишення в силі накладеного на його майно арешту.

Таким чином, суд вважає, що відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність невиконаних зобов`язань позивача та підтверджували обґрунтованість існування арешту.

На момент вирішення справи судом діє ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-УІІ від 02.06.2016, ч.3 якої передбачає, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу Державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (в тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку зі значним ступенем його зношення, пошкодження; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного в частині шостій статті 61 цього закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Із наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби лише в разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що застосування арешту майна боржника, як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція), має застосовуватися виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових вимог з боку стягувачів, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

В зв`язку із чим, не зняття відповідачем арешту з майна ОСОБА_1 за наявних обставин є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, а тому вимога про визнання протиправною бездіяльності Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у знятті арешту з нерухомого майна, яке належить позивачу, є такою, що підлягає задоволенню.

Суд звертає увагу, що хоча виконавче провадження, в межах якого на майно позивача накладено арешт, на виконанні у відповідача не перебуває, воно закінчено та знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання, проте, обов`язок щодо зняття арешту в разі завершення виконавчого провадження та його знищення, полягає виключно на відповідачі, а тому саме він повинен вчиняти дії (приймати відповідне рішення) щодо зняття арешту з майна.

Таким чином, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, з метою поновлення порушеного права позивача на вільне користування своїм майном, суд вважає за потрібне зобов`язати Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з нерухомого майна, а саме на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , який накладений постановами Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції В-9/640, В-9/640 від 06.07.2010 року, реєстраційний номер обтяження 10024436; постановами Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції В-9/242, ВП №30921955 від 30.01.2012 року, реєстраційний номер обтяження 12107631; постановами Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції В-9/549, ВП №32280334 від 12.04.2012 року, реєстраційний номер обтяження 12431070; постановами Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції В В-9/952, ВП №34001267 від 20.08.2012 року, реєстраційний номер обтяження 13067475.

Відповідно до ст.ст. 9, 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст.6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Ак. Заболотного, 38А, м. Одеса, 65025, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

3. Зобов`язати Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з нерухомого майна, а саме на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , який накладений постановами Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції В-9/640, В-9/640 від 06.07.2010 року, реєстраційний номер обтяження 10024436; постановами Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції В-9/242, ВП №30921955 від 30.01.2012 року, реєстраційний номер обтяження 12107631; постановами Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції В-9/549, ВП №32280334 від 12.04.2012 року, реєстраційний номер обтяження 12431070; постановами Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції В В-9/952, ВП №34001267 від 20.08.2012 року, реєстраційний номер обтяження 13067475.

4. Стягнути з Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко