Справа № 400/6758/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/6758/24

Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г. Дата і місце ухвалення: 21.10.2024р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням ухвали від 29.07.2024р. про повернення частини позовних вимог та які в подальшому вирішено судовим рішенням від 09.05.2025р., просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (грошового забезпечення) при звільненні, а саме: за період з 27.05.2024р. по 13.06.2024р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку (грошового забезпечення) при звільненні, а саме: за період 27.05.2024р. по 13.06.2024р.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби згідно вимог пункту 1 Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.09.2014р. №460, в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, тобто з розрахункової величини 80% (4 відсотки * 20 місяців) із застосуванням пункту 4 та решти положень Постанови №704, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня календарного року з врахуванням підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахування та доплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби згідно до вимог пункту 1 Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.09.2014р. №460, в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, тобто з розрахункової величини 80% (4 відсотки * 20 місяців) із застосуванням пункту 4 та решти положень Постанови №704, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня календарного року з врахуванням підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2022, 2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахування та доплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2022, 2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування під час складання грошового атестату позивача розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704, та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, розрахованої згідно до вимог пункту 1 Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014р. №460;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виготовити та направити новий грошовий атестат ОСОБА_1 виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704 за період з 27.09.2022р. по 19.05.2023р. та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, розрахованої згідно до вимог пункту 1 Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014р. №460;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невидачі позивачу довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Додаток 8 до Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (п. 3 розділу ІІ) та довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та абз.8 п.7 постанови КМУ від 17.07.1992р. №393 (зі змінами) (Додаток 1 до листа Департаменту фінансів МО України від 28.03.2018р. №248/3/6/855) за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зі зазначенням розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виготовити та направити довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Додаток 8 до Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (п. 3 розділу ІІ) та довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та абз.8 п.7 постанови КМУ від 17.07.1992р. №393 (зі змінами) (Додаток 1 до листа Департаменту фінансів МО України від 28.03.2018р. №248/3/6/855) за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зі зазначенням розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2024р. №65-РС його звільнено з військової служби у відставку та з 27.05.2024р. ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та знято зі всіх видів забезпечення. На день звільнення позивачу не здійснено виплату всіх належних йому сум, відповідний розрахунок проведено тільки 13.06.2024р., у зв`язку з чим наявні підстави, передбачені ст.117 КЗпП України, для стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (грошового забезпечення) при звільненні. З отриманих позивачем довідок №24/5/418 та №24/5/419 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» він дізнався, що щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові види грошового забезпечення обраховувалися з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018р., замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року. На звернення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 щодо перерахунку грошового забезпечення відповідач відмовив у вчиненні відповідних дій. Таку відмову позивач вважає незаконною та зазначав, що з дня набрання чинності 29.01.2020р. постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 діє редакція п.4 Постанови №704, яка була чинною до внесення до неї змін Постановою №103. Оскільки посадовий оклад та оклад за військовим званням ОСОБА_1 підлягає перерахунку, тому виникає необхідність у перерахунку та доплаті щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, грошової допомоги на оздоровлення, так як вихідними даними для розрахунку такого грошового забезпечення є посадовий оклад та оклад за військовим званням. А відтак, наявні підстави для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виготовити та направити до територіального органу ПФУ новий грошовий атестат, довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ. Також, позивач зазначав, що на підставі п.4 розділу ХХХІІ Порядку №260 та п.1 Порядку №460 на його користь підлягає виплаті одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, що становитиме 80% (20 місяців * 4%), в той час як військовою частиною НОМЕР_1 відповідна грошова допомога виплачена у значно меншому розмірі 48%.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2024р. по 13.06.2024р.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2024р. по 13.06.2024р. у сумі 8762,99 грн.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Додаток 8 до Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зі зазначенням розміру грошового забезпечення за період з 27.09.2022р. по 19.05.2023р. з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виготовити та направити ОСОБА_1 довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Додаток 8 до Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зі зазначенням розміру грошового забезпечення за період з 27.09.2022р. по 19.05.2023р. з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 21.01.2024р. в частині задоволення позову військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане рішення з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що військова частина не є комерційною організацією, не має жодних прибутків та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України. На заявлені позивачем вимоги кошти з держбюджету не виділяються. У справі, що розглядається, фактично ОСОБА_1 вимагає спрямування в умовах війни (повномасштабної збройної агресії) обмежених фінансових ресурсів Держави не на фінансування Збройних Сил України та, відповідно, захист суверенітету і територіальної цілісності України, а на власне необґрунтоване збагачення. До того ж, при виключенні 27.05.2024р. зі списків з військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було повністю розраховано в повному розрахунку. Рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 позивач не повідомляв, що він має будь які претензії до військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України.

Також апелянт посилається на те, що позовні вимоги щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2024р. по 13.06.2024р., нарахування та виплати грошового забезпечення (його видів) за період з 27.09.2022р. по 19.05.2023р. подані з порушенням місячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України. Позивачем не наведено жодних причин і не подано доказів, які б підтверджували реальну відсутність у нього можливості підготувати та подати позовну заяву в місячний строк з дня виникнення права на звернення до суду. Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Посилається апелянт і на те, що судом першої інстанції проігноровано факт того, що листом Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України №220/13/7642 від 14.11.2023р. на ім`я помічника командувача - начальника фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_1 було надано роз`яснення про те, що в межах асигнувань, що виділялися на утримання Збройних Сил України у 2020-2023 роках, Міністром оборони України були встановлені оклади за військовим званням та посадові оклади за відповідними посадами, які визначені з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018р. у розмірі 1762 грн і станом на сьогодні не змінювались.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що з відновленням дії пункту 4 постанови КМУ №704 у його первісній редакції нею визначено граничну нижню величину, яка береться для розрахунку розміру посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями, що складає 50% мінімальної заробітної плати станом на 1 січня відповідного року. Отже у випадку, коли у календарному році, в якому застосовуються положення пункту 4 постанови КМУ №704 в такій редакції, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року є меншим 50% розміру мінімальної заробітної плати, то розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року як розрахункова величина не застосовується та має бути застосована розрахункова величина 50% розміру мінімальної заробітної плати. Крім того, що на час звернення з заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про проведення перерахунку розміру грошового забезпечення та виплати починаючи з 27.05.2022р. по 19.05.2023р., під час проходження позивачем військової служби в 2022-2023 роках у відповідача, Кабінетом Міністрів України зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», не внесені. Відповідні зміни внесені лише постановою КМУ від 12 травня 2023 року №481.

Посилається апелянт і на наявність у нього дискреційних повноважень щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення, втручання суду в які виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 21.10.2024р.. обґрунтовану тим, до Миколаївським окружним адміністративним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- щодо відмови у задоволені вимог, які стосуються нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, судом здійснено застосування норм права без дослідження, а отже і без врахування норм, якими врегульовано порядок та розміри таких виплат військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, а саме: п.4 розділу XXXII Порядку №260 та п.1 Порядку №460;

- щодо відмови у задоволені вимог, які стосуються виготовлення та направлення нового грошового атестату виходячи, зокрема, з розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби розрахованої згідно до вимог пункту 1 Порядку №460. Оскільки розмір одноразової грошової допомоги при звільнені, який зазначений у грошовому атестаті не відповідає розміру, який встановлений чинним законодавством (п. 1 Порядку №460), тому такі вимоги підлягали задоволенню;

- щодо здійсненого судом розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (грошового забезпечення) при звільненні за період з 27.05.2024р. по 13.06.2024р. за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. №100, в розмірі 8 762,99 грн., посилаючись на те, що вказаний розрахунок є передчасним;

- щодо відмови у задоволенні вимог, які стосуються нарахування та доплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток за період 2022, 2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення розрахованого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України на 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704. Судом неправильно застосовано п.4 Постанови №704 в редакції чинній на дату звільнення ОСОБА_1 , яким визначено, що грошове забезпечення розраховується з розміру 1762 грн., оскільки на час набуття ОСОБА_1 права на відпустки такий пункт діяв в іншій редакції за приписами якої розмір грошового забезпечення розраховувався з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 січня 2022 та 01 січня 2023 року, а саме: 2481,00 грн. та 2684,00 грн. За приписами частини першої статті 58 Конституції України, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню пункт 4 Постанови №704, в редакції постанови від 12.05.2023р. №481, оскільки нею суттєво зменшено розміри посадових окладів, окладів (спеціальним) званням військовослужбовців, шляхом зміни базової величини, з якої вони обраховуються.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що він був призваний по мобілізації 27.09.2022р., а тому одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби мала обчислюватись відповідно до приписів п. 4 розділу XXXII Порядку №260 та п. 1 Порядку №460 в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби. Всього ОСОБА_1 проходив військову службу по мобілізації 20 місяців. Ураховуючи те, що розмір одноразової грошової допомоги при звільнені, який зазначений у грошовому атестаті, не відповідає розміру, який встановлений чинним законодавством, тому підлягали задоволенню позовні вимоги щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виготовити та направити новий грошовий атестат виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 за період з 27.09.2022р. по 19.05.2023р. та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби розрахованої згідно до вимог пункту 1 Порядку №460.

Щодо здійсненого судом розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.05.2024р. по 13.06.2024р. в розмірі 8 762,99 грн., то апелянт зазначає, що судом взято для розрахунку два місяці, що передують місяцю звільнення, а саме березень та квітень 2024 року на підставі інформації, яка міститься в довідці №24/5/419 від 11.06.2024р. Однак, у вказаній довідці відсутні відомості про виплату ОСОБА_1 премії за квітень 2024 року. Підставою для позбавлення ОСОБА_1 у квітні 2024 року премії є наказ №630 від 19.04.2024р. «Про оголошення результатів службового розслідування та покарання винних», який наразі оскаржується в судовому порядку (справа №400/5735/24). Отже, у разі задоволення позову ОСОБА_1 у справі №400/5735/24, його грошове забезпечення за квітень 2024 року має збільшитись на розмір премії, яка становить 505%. А відтак, здійснений судом розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8 146,00 грн. з розміру грошового забезпечення на квітень 2024 року є передчасним.

Апелянт зазначає, що згідно інформації, що міститься в його грошовому атестаті, ОСОБА_1 отримав грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за вісім днів 2022 року та п`ять днів 2023 року та додаткової відпустки, як УБД за 2023 року. Враховуючи, що грошове забезпечення позивача з 27.09.2022р. по 19.05.2023р. розраховано без врахування п.4 Постанови №704 в первинній редакції, тому виплачена на його користь грошова компенсація не відповідає розміру, встановленому чинним законодавствам. Так як обмеження щодо розрахунку грошового забезпечення з розміру 1762 грн. були встановлені постановою КМУ №481 від 12.05.2023р., яка набрала чинності 20.05.2023р., погіршують становище осіб, яких вони стосуються, а тому такі обмеження не можуть застосовуватись в силу вимог ст.58 Конституції України, зокрема і до правовідносин, які існували до набрання чинності такими нормами.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 27.09.2022р. по 27.05.2024р. ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2024р. №152 штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира відділення 2 артилерійського взводу 5 артилерійської батареї 2 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у відставку наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22.05.2024р. №65-РС за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу», з 27.05.2024р. виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, визнано таким, що справи та посаду здав та направлено його на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як слідує зі змісту довідки військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2024р. №24/5/419 та грошового атестату від 09.06.2024р. №24/5/109 при розрахунку посадового окладу, окладу за військовим званням позивача у період з жовтня 2022 року по квітень 2024 року відповідач застосовував розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018р., а саме: 1762,00 гривні.

При звільненні ОСОБА_1 йому виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 48% грошового місячного забезпечення на 12 повних календарних місяців військової служби, а також грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 8 днів 2022 року, за 5 днів 2023 року, за 30 днів 2024 року та за додаткову відпустку як УБД за 2023 та 2024 роки.

Відповідно до виписки до карткового рахунку позивача 13.06.2024р. на його картковий рахунок зараховано грошове забезпечення при звільненні за травень 2024 року у червні 2024 року.

08.07.2024р. ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про перерахунок та виплату йому грошового забезпечення за період з 27.09.2022р. по 19.05.2023р. з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022р. та 01.01.2023р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704, перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, а також виготовлення нового грошового атестату і довідки про його грошове забезпечення для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Не отримавши відповіді на вказане звернення ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду про оскарження бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , а також щодо стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (грошового забезпечення) при звільненні (за період з 27.05.2024р. по 13.06.2024р.).

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , серед іншого, дійшов висновку про протиправність бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2024р. по 13.06.2024р. За висновками суду, на підставі статті 117 КЗпП України, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що становить 17 календарних днів. При здійсненні розрахунку суми середнього заробітку за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, судом враховано відомості про грошове забезпечення ОСОБА_1 за два останні місяці служби (березень-квітень 2024 року), зазначені у довідці військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2024р. №24/5/419, згідно якої середньоденний заробіток позивача за останні два календарні місяці, що передували місяцю його виключення зі списків особового складу відповідача, становить 515,47 грн. А відтак, суд дійшов висновку, що у відповідача наявний обов`язок виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку (грошового забезпечення) при звільненні (за період з 27.05.2024р. по 13.06.2024р.) в сумі 8762,99 грн.

Рішення суду першої інстанції у відповідній частині оскаржено обома сторонами у справі. Військова частина НОМЕР_1 заперечує право ОСОБА_1 на виплату середнього заробітку та зазначає про пропуск ним строку звернення до суду із заявленими вимогами. ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі стверджує, що судом здійснено не правильний розрахунок суми, яка підлягає стягненню на його користь за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки у довідці військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2024р. №24/5/419 не зазначено про премію позивача за квітень 2024 року, якої його незаконно позбавлено та право на яку він захищає в рамках розгляду судової справи №400/5735/24.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційних скарг у відповідній частині колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до приписів абзацу 1 статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно із статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Ні Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. за №2011-XII, ні іншими підзаконними нормативними актами не врегульовані питання порушення роботодавцем (у цьому випадку військовою частиною) строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення. Не врегульовані вказані правовідносини й іншими нормативними актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Ця позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.05.2020р. у справі №816/1640/17, від 16.07.2020р. у справі №400/2884/18.

Відтак, оскільки наведеними нормативними актами не врегульовано питання строків проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби, а також не установлено правових наслідків недотримання такого строку, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу передбачена відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні

Зокрема, передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як вже зазначалось вище та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу з 27.05.2024р., однак розрахунок при звільненні з ним проведено військовою частиною 13.06.2024р.

Отже, відповідачем було проведено фактичний розрахунок з позивачем не у строк, встановлений положеннями ст.116 КЗпП України. У період з 28.05.2024р. по 13.06.2024р. має місце затримка розрахунку при звільненні (17 календарних днів).

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до абзаців першого і четвертого пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Положеннями абзацу першого пункту 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2024р. №24/5/419 розмір грошового забезпечення позивача за березень і квітень 2024 року (останні два календарні місяці служби, що передували місяцю виключенню зі списків особового складу відповідача) становив 31 443,76 грн. (23296,88 грн. за березень 2024 року та 8146,88 грн. за квітень 2024 року).

Середньоденний заробіток позивача за останні два календарні місяці, що передували місяцю його виключення зі списків особового складу, становить 515,47 грн. (31 443,76 грн. / 61).

Таким чином, середній заробіток позивача з 28.05.2024р. по 13.06.2024р. складає 8762,99 грн. (515,47 грн. Ч 17 календарних днів затримки розрахунку при звільненні).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про передчасність здійсненого судом розрахунку середньоденного заробітку позивача, оскільки військова частина НОМЕР_1 незаконно позбавила позивача премії за квітень 2024 року, що є предметом спору у судовій справі №400/5735/24.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки заявляючи позовну вимогу про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку (грошового забезпечення) при звільненні, а саме: за період 27.05.2024р. по 13.06.2024р., позивач зазначив, що 13.06.2024р. з ним проведено повний розрахунок при звільненні.

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Станом на 27.05.2024р. у військової частини НОМЕР_1 був наявний обов`язок щодо виплати у день звільнення ОСОБА_1 нарахованих на його користь сум (які не включали премію за квітень 2024 року) і відповідні суми були виплачені на його користь 13.06.2024р.

А відтак, на думку колегії суддів, при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом першої інстанції правомірно враховано відомості про грошове забезпечення ОСОБА_1 , зазначені у довідці військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2024р. №24/5/419.

Більше того, колегія суддів встановила, що право ОСОБА_1 на отримання щомісячної премії за квітень 2024 року відновлено в судовому порядку лише 18.03.2025р.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025р. по справі №400/5735/24 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити штаб-сержанту ОСОБА_1 , командиру відділення 2 артилерійського взводу 5 артилерійської батареї 2 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 щомісячну премію за квітень 2024 року в повному обсязі.

Оскільки станом на дату постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення (21.10.2024р.) було відсутнє таке, що набрало законної сили, судове рішення щодо донарахування на користь ОСОБА_1 премії за квітень 2024 року, тому, при розгляді позовної вимоги щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку (грошового забезпечення) при звільненні за період 27.05.2024р. по 13.06.2024р., судом правомірно враховано відомості довідки від 11.06.2024р. №24/5/419 та саме із зазначених у вказаній довідці сум здійснено відповідний розрахунок.

При цьому, згідно сталої практики Верховного Суду, суд при вирішенні відповідного спору зобов`язаний здійснити розрахунок середнього заробітку, як виду відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільненні з працівником (постанови 30.04.2020р. по справі №140/2006/19, від 26.11.2020р. по справі №520/1365/20, від 29.11.2021р. по справі №120/313/20-а).

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в поданій ним апеляційній скарзі на неправильний розрахунок судом середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Що ж до посилань апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 на пропуск ОСОБА_1 строку звернення з відповідними вимогами до суду, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини третьої статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Верховний Суд у постанові від 30.01.2025р. по справі №320/26833/23 зазначив, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, а тому що строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується місячним строком (частина п`ята статті 122 КАС України).

Як вже зазначалося колегією суддів, розрахунок з позивачем при звільненні проведено військовою частиною 13.06.2024р., а тому місячний строк звернення до суду з цим позовом обраховується саме з цієї дати.

До суду позивач звернувся 15.07.2024р., тобто в межах місячного строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України (13 та 14 липня є вихідними днями).

Таким чином, доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення з даним позовом до суду не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Підсумовуючи наведене у сукупності колегія суддів доходить висновку, що при вирішенні спору в частині вимог щодо нарахування та виплати на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та застосовано норми матеріального права. Підстав для задоволення скарг ОСОБА_1 і військової частини НОМЕР_1 та скасування рішення суду першої інстанції від 21.10.2024р. у відповідній частині колегія суддів не вбачає.

Зобов`язуючи військову частину НОМЕР_1 виготовити та направити ОСОБА_1 довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Додаток 8 до Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зі зазначенням розміру грошового забезпечення за період з 27.09.2022р. по 19.05.2023р. з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», суд виходив з того, що з дня набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 військова частина НОМЕР_1 при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення військовослужбовцям зобов`язана була застосовувати абзац перший пункту 4 Постанови №704 в первинній редакції, що була чинна до 19.05.2023р.

Відповідно, за висновками суду, для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням за період проходження позивачем військової служби у відповідача з 27.09.2022р. по 19.05.2023р. необхідно застосовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, який установлений абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», а саме: у розмірі відповідно 2481,00 грн і 2684,00 гривні. Відтак, розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії позивача за період його служби з 27.09.2022р. по 19.05.2023р. підлягають також обчисленню з вказаної розрахункової величини та, як наслідок, мають бути відображені військовою частиною НОМЕР_1 у довідках, які подаються до територіального органу ПФУ для призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі Закону №2262-ХІІ.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення, окрім іншого, входять посадовий оклад та оклад за військовим званням.

Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII вказано, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка передбачала з 01.03.2018р. збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №103, у пункті 6 якої передбачено внесення змін до Постанови №704, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, станом на 01.01.2018р. та 01.01.2019р. пункт 4 Постанови №704, визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України №704.

Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018р.), згідно якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, з 29.01.2020р. - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін.

Враховуючи викладене, оскільки зміни внесені Постановою №103, зокрема, до пункту 4 Постанови №704, визнані у судовому порядку нечинними, з 29.01.2020р. діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін, в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р., а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, але з гарантією того, що такий показник прожиткового мінімуму повинен становити не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

При вирішенні питання щодо можливості застосування мінімальної заробітної плати, в даному випадку не менше її 50 відсотків, як розрахункової величини при обрахунку посадового окладу, судова колегія враховує, що пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Норми пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII були чинними як на дату прийняття Постанови №704, так і станом після 29.01.2020р. неконституційними не визнавалися.

Враховуючи юридичну силу законів та підзаконних нормативно-правих актів, яким є Постанова №704, місце таких в системі нормативно-правових актів, оскільки всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм, перевагу слід надати положенням Закону, як акту вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України.

З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019р. у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають, судова колегія доходить висновку, що п.4 Постанови №704 з 29.01.2020р. має застосовуватись у наступній редакції:

«Розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.».

З вищевикладеного слідує, що у період з 27.09.2022р. по 19.05.2023р. у позивача виникло право на обчислення розміру грошового забезпечення шляхом застосування пункту 4 Постанови №704 в первинній редакції, а саме: множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Варто зазначити, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема, грошового забезпечення військовослужбовців, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, не містять.

У травні 2023 року правове врегулювання спірних правовідносин змінилось.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023р. №481 внесено зміни до Постанови №704 та абзац 1 пункту 4 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14.».

Отже, Постановою №481 змінено умови регулювання спірних відносин та визначено, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб здійснюється виходячи з розміру 1762 гривні, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Фактично, з 20 травня 2023 року розрахункова величина для обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців була встановлена у конкретно визначеній сумі, а не у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні Положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ.

При вирішенні спору колегія суддів враховує, що право ОСОБА_1 на належний розмір грошового забезпечення за період з 27.09.2022р. по 19.05.2023р. встановлено рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.05.2025р. у цій же справі, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2025р.

Зокрема, судом зобов`язано військову частину НОМЕР_1 за період з 27.09.2022р. по 19.05.2023р. провести перерахунок, нарахування та доплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в т.ч. грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та 2023 рік які були нараховані та виплачені у період з 27.09.2022р. по 19.05.2023р., інших щомісячних основних видів грошового забезпечення).

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виготовити та направити довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Додаток 8 до Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зі зазначенням розміру грошового забезпечення за період з 27.09.2022р. по 19.05.2023р. з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Доводи апеляційної скарги військової частини таких висновків суду не спростовують, ґрунтуються на посиланнях щодо відсутності підстав для перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 27.09.2022р. по 19.05.2023р., що вже вирішено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (пункт 14 статті 10-1 Закону №2011-XII).

Як вбачається з грошового атестату від 09.06.2024р. №24/5/109 при звільненні ОСОБА_1 йому виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки в сумі 33 392,08 грн. (за 8 днів 2022 року, за 5 днів 2023 року, за 30 днів 2024 року) та за додаткову відпустку як УБД в сумі 21 743,68 грн. за 2023 та 2024 роки.

При зверненні з даним позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати на його користь грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2022, 2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову у відповідній частині, виходив з того, що зі змістом розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №746/32197, при звільненні з військової служби військовослужбовцю виплачується компенсація за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, яка розраховується виходячи із його грошового забезпечення на день звільнення, зокрема та не виключно, із його посадового окладу та окладу за військовим званням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з абзацом першим пункту 3 розділу ХХХІ Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Отже, компенсація за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки розраховується станом на момент звільнення виходячи з місячного грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення), які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на день виключення зі списків особового складу.

Як вже зазначалося колегією суддів, штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира відділення 2 артилерійського взводу 5 артилерійської батареї 2 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у відставку наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22.05.2024р. №65-РС за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу», з 27.05.2024р., наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2024р. №152 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

На момент звільнення позивача з військової служби діяла Постанова №704 в редакції Постанови від 12.05.2023р. №481, якою встановлено фіксовану суму, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями (1762 грн.).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що грошова компенсація за невикористані дні основної та додаткової відпусток при звільненні ОСОБА_1 з військової служби в травні 2024 року перерахунку не підлягає, оскільки розраховується із місячного грошового забезпечення, на яке має право військовослужбовець на день звільнення, а на день звільнення позивача зі служби вже діяли норми Постанови КМУ №481.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції у відповідній частині не спростовують, ґрунтуються на не правильному тлумаченні позивачем норм матеріального права.

Пунктом 4 розділу ХХХІІ Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні з військової служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460.

Відповідно до п.1, п.4 Постанови №460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Як вбачається з грошового атестату від 09.06.2024р. №24/5/109 при звільненні ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 йому виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 11 182,56 грн. 48% відсотків грошового місячного забезпечення за 12 повних календарних місяців військової служби.

Позивач стверджує, що він був призваний на військову службу під час мобілізації, відслужив повних 20 місяців, а тому, на підставі п.1 Постанови №460, на його користь підлягає виплаті одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 80%, а не 48%. При цьому, з твердженнями ОСОБА_1 , така допомога має розраховуватися із застосуванням пункту 4 та решти положень Постанови №704, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня календарного року з врахуванням підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині, зазначив, що одноразову грошову допомогу при звільненні правомірно обчислено військовою частиною НОМЕР_1 виходячи із його грошового забезпечення на день звільнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки пунктом 4 Постанови №460 чітко визначено, що допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Поряд з цим, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не надав правову оцінку посиланням позивача на те, що військовою частиною НОМЕР_1 здійснено розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 48% за повних 12 календарних місяці військової служби, в той час як ОСОБА_1 проходив військову службу по мобілізації 20 місяців.

ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації 27.09.2022р., що підтверджується копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2022р. №254.

Зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 виключений з 27.05.2024р. на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024р. №152.

З наведеного слідує, що ОСОБА_1 проходив військову службу по мобілізації 20 повних календарних місяців.

Отже, на підставі п.1 Постанови №460 одноразова грошова допомога при звільненні ОСОБА_1 мала бути розрахована за 20 повних календарних місяців служби в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, а не за 12 місяців служби, як це розрахувала військова частина.

Будь-яких пояснень військової частини щодо здійснення відповідного розрахунку матеріали справи не містять.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби згідно до вимог пункту 1 Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.09.2014р. №460, в розмірі 80% місячного грошового забезпечення.

Ураховуючи те, що розмір одноразової грошової допомоги при звільнені, який зазначений у грошовому атестаті не відповідає розміру, який встановлений чинним законодавством, тому, на думку колегії суддів, наявні підстави для зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виготовити новий грошовий атестат ОСОБА_1 із зазначенням в ньому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, розрахованої згідно до вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014р. №460.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. (ч.2 ст.317 КАС України)

Підсумовуючи викладене у сукупності колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення суду першої інстанції від 21.10.2024р. в частині відмови в задоволенні вимог позову щодо перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та видачі позивачу нового грошового атестату, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

В іншій частині оскаржуване рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії справ незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та видачі нового грошового атестату.

Ухвалити в цій частині по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби згідно вимог пункту 1 Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.09.2014р. №460, в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахування та доплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з військової служби згідно до вимог пункту 1 Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.09.2014р. №460, в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, тобто з розрахункової величини 80%.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виготовити новий грошовий атестат ОСОБА_1 із зазначенням в ньому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, розрахованої згідно вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014р. №460.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 серпня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук