Справа № 160/26225/24
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/26225/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 в адміністративній справі №160/26225/24 (суддя Златін С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльністі протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України , в якій позивач просила суд:

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) належних ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік в кількості 10 діб та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2022 роки.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік в кількості 10 діб та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2022 роки, яка належала ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 адміністративний позов задоволено .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що Оскільки позивачка звернулась до відповідача саме як член сім`ї - дружина загиблого військовослужбовця, і не надала документи на підтвердження того, що вона успадкувала відповідні суми грошової компенсації, відмова відповідача не може суперечити наведеним представником позивача нормам частини шостої статті 83 КЗпП України та частині шостої статті 24 Закону України "Про відпустки" (в редакції, що діяла на дату загибелі ОСОБА_2 ), які передбачають виплату грошової компенсації спадкоємцям померлого працівника.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини по справі, колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджено, відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_4 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб.

ОСОБА_2 перебував на військовій службі в Національній гвардії України.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на майно після ОСОБА_2 від 24.08.2023 року, копія якого міститься у матеріалах справи.

Відповідач 18.11.2022 року видав наказ № 275мтд, яким припинив (розірвав) контракт про проходження військової служби та виключив із списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення ОСОБА_2 у зв`язку з загибеллю; щорічну основну відпуску за 2022 рік не використав 10 діб, щорічна додаткова відпустка як учаснику бойових дй за 2017,2018,2019,2020,2021,2022 не надавалась.

29 липня 2024 року позивачка звернулася до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з заявою щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, старшого солдата ОСОБА_2 .

Листом від 14.08.2024 року за № 40/57/12-8462 відповідачем відмовлену позивачу у виплаті та повідомлено, що на момент загибелі ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 не існувало закону чи іншого нормативно-правового акта, який надав би право членам сімї загиблих (померлих) військовослужбовців на отримання грошової компенсації за невикористані дні відпусток.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження визначає Закон України «Про Національну гвардію України» від 13 березня 2014 року №876-VII (далі - Закон №876-VII), частинами першою та другою статті 21 якого установлено, що держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Абзацом першим частини шостої статті 21 Закону №876-VII визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України здійснюється в порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту встановлює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною першою статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №?3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) передбачено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги, а саме використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Тобто законодавець установив, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки.

Пунктом 6 статті 18 Закону № 2011-XII передбачено, що вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Пунктом 6-1 статті 18 Закону № 2011-ХІІ установлено, що членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.

Порядок виплати грошового забезпечення зазначеним у цьому пункті членам сімей військовослужбовців визначається Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також військовими формуваннями, правоохоронними і розвідувальними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями.

Відповідно до частини шостої статті 24 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, що не була одержана за життя, виплачується членам сім`ї такого працівника, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Як вбачається з матеріалів спрвави, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до моменту набрання чинності вказаними вище нормативно-правовими актами, що визначають механізм виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткових відпусток членам сімей військовослужбовців Збройних Сил України.

Пунктом 1 розділу XXVIIІ «Виплата грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, зникнення безвісти, смерті (загибелі) військовослужбовців або визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими» Інструкції № 200 установлено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця грошове забезпечення нараховується повністю за той місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув).

Грошове забезпечення виплачується членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а у разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі відсутності осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

У разі індексації грошового забезпечення військовослужбовців грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців виплачується з урахуванням такої індексації.

Пунктом 3 розділу XXVIIІ Інструкції № 200 передбачено, що особам, зазначеним у пункті 1 цього розділу, також виплачуються одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі), або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, або оголошення померлим.

Отже, на час загибелі чоловіка позивачки у Законі № 2011-ХІІ та Інструкції № 200 були відсутні норми, які регулювали виплату грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки загиблого військовослужбовця.

Враховуючи, що спеціальним законодавством на час загибелі чоловіка не врегульоване питання виплати грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки загиблого військовослужбовця, суд доходить до висновку про можливість застосування Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), а також приписів Закону № 504/96-ВР як таких, що є загальними та поширюються на спірні правовідносини.

Подібну правову позицію викладено у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18, від 01 березня 2018 року у справі №806/1899/17, від 31 травня 2018 року у справі №823/1023/16, від 22 червня 2023 року у справі №380/152/20.

При цьому суд не знаходить підстав для відступу від такої позиції.

Так, як вказано вище, відповідно до частини шостої статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, що не була одержана за життя, виплачується членам сім`ї такого працівника, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Частиною шостою статті 83 КЗпП установлено, що у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, що не була одержана за життя, виплачується членам сім`ї такого працівника, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Враховуючи приведені правові норми, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що позивачці як дружині загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік в кількості 10 діб та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2022 роки, яка належала ОСОБА_2 .

Суд зауважує, що Кабінетом Міністрів України постановою від 16 січня 2024 року № 37 затверджено Порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

Цей Порядок прийнятий після виникнення спірних правовідносин та не регулює спірні в цій справі правовідносини, проте посилання позивача у заяві на цей Порядок не надає відповідачу підстав для відмови у задоволенні заяви, адже відповідачем заява позивача мала розглядатися на підставі поданих документів і змісту такої заяви, а не виключно, виходячи з правової норми, на яку послалася позивачка у заяві.

Тому доводи апелянта про безпідставність висновку суду першої інстанції в цій частині відхиляються судом як необґрунтовані.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова