Справа № 686/17979/25
Суддя: Хараджа Н. В.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/325/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі: головуючої судді Хараджі Н.В., при секретарі судового засідання Козуляк І.В., розглянувши м. Хмельницькому в спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за яким просив постанову по справі про адміністративне правопорушення від 09.05.2025 № 4657 щодо ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП визнати протиправною та скасувати, а справу стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП - закрити за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення, вирішити питання щодо судових втрат.

В обґрунтування позову посилається на те, що згідно описової частини оскаржуваної постанови, об`єктивну сторону правопорушення викладено як: громадянин ОСОБА_1 з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ від 11.04.2024 року, а саме в період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року не уточнив свої облікові дані; ОСОБА_1 у визначені в повістці дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, про поважність причин неприбуття у встановленому порядку не повідомив, констатується факт порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, однак жодних доказів цього, постанова не містить, оскільки ОСОБА_1 жодних повісток не отримував, в тому числі і поштових листів, а також працівники УКРПОШТИ не повідомляли про те, що на адресу ОСОБА_1 було направлено листа, при цьому свої дані оновив вчасно - 23.05.2024 року. Відсутність будь-яких належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення за ч. З ст. 210-1 КУпАП є підставою для її скасування. При цьому жодного викладеного факту щодо належного направлення повістки, а також отримання повістки ОСОБА_1 постанова № 4657 від 09.05.2025 року не містить. Звертав увагу суду на те, що 23.05.2024 року ОСОБА_1 уточнив повністю всі свої дані відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується роздруками з РЕЗЕРВ +. Вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується жодними доказами, окрім постанови про накладення адміністративного стягнення, яка єпредметом оскарження, що складена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 без зазначення доказів правомірності винесення даної постанови. В оскаржуваній постанові М 4657 від 09.05.2025 року відсутні посилання на докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.З ст.210-1 КУпАП.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.06.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та витребувано докази по справі. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі направлено учасникам справи.

Копію ухвали про прийняття до розгляду, відкриття провадження у даній адміністративній справі та витребування доказів по справі згідно рекомендованого повідомлення надіслано до ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримано 10.07.2025 року.

18 липня 2025 року на адресу суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву, за яким останній позов не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що о 13 год. 20хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку адміністративного затримання працівниками Національної поліції Україна доставлений гр. ОСОБА_1 .Встановлено, що гр. ОСОБА_1 перебуває на обліку військовозобов`язаних осіб в ІНФОРМАЦІЯ_3 .З метою уточнення облікових даних, даному громадянину засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпошта» було направлено на адресу: АДРЕСА_1 , повістку для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ).03.12.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 повернулося поштове відправлення №551 з довідкою про причини повернення/досилання, де вказано: «повертається - адресат відсутній за вказаною адресою».

У визначені в повістці дату і час, гр. ОСОБА_1 не з`явився, про поважність причин неприбуття у встановленому законом порядку ІНФОРМАЦІЯ_4 не повідомляв.У зв`язку з цим, ІНФОРМАЦІЯ_3 було скеровано електронне звернення до Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області про розшук. Аналізуючі відповідні норми законодавства , вказує на те, що з проставленням на поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання констатує факт вручення повістки цій особі. З огляду на вищевикладене, констатується той факт, що ОСОБА_1 був

належним чином оповіщений про обов`язок прибуття до

ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, зазначеними діями позивач недотримався вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про

мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення

передбачене ч. З ст. 210-1 КУпАП. У зв`язку з чим просили відмовити в задоволенні позову.

Будь-яких доказів по справі та витребуваних документів до суду відповідач не надав.

23 липня 2025 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якій окрім повторення доводів, зазначених в позові, вказав на відсутність доказів скерування позивачу повістки, а також те, що опису вкладення до листа Відповідач так і не надав, а тому взагалі невідомо, що було направлено Позивачу, незважаючи на ту обставину, що листів останній взагалі не отримував.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до пунктів 1 8 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження є акт територіального центру комплектування про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення порядку уточнення даних військовозобов`язаного.

Диспозиція частини третьої статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Тобто диспозиція наведеної норми є бланкетною, тобто лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права або інших підзаконних актів (інструкцій, переліків, статутів, положень, наказів, правил тощо).

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляд. Ст. 17 Закону України «Про оборону України» містить права та обов`язки громадян України у сфері оборони.

Згідно оскаржуваної постанови даний громадянин протягом 60 днів з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ від 11.04.2024, а саме в період з 18.05.2024 по 16.07.2024 не уточнив свої облікові дані: адресу проживання, номер засобу зв`язку, адресу електронної пошти та інші персональні дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження, чим порушив підпункт 1 пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №3633-ІХ від 11.04.2024, а також абзац 7 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 28.04.2025 о 13год. 20 хв. ОСОБА_1 доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку адміністративного затримання працівниками поліції. За наслідками невиконання вимог оповіщення, складено протокол №1101 про адміністративне правопорушення за ч. З ст. 2.10-1 КУпАП. Далі вказано посилання на ст.. 19, 65, 109 Конституції України, Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022, ст.. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, ст.. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Постанову Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.

При цьому згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 28.04.2025 року ОСОБА_1 зазначав, що з протоколом не згідний, 23.05.2025 року оновив свої данні у додатку Резерв +.

Проте вказаними доводам оцінка в постанові не дана, та вказані доводи стороною відповідача не спростовані.

Таким чином обставини, вказані в оскаржуваній постанові щодо неуточнення облікових даних в період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та відповідачем не доведено. Натомість позивач надав копію сторінки додатку Резерв+, де зазначено, що дані уточнено вчасно 23.05.2024 року.

Щодо неявки за повісткою, то оскаржувана постанова не містить даних про те, коли була скерована вказана повістка, у зв`язку з чим викликався позивач, не вказано дату, час та місце, куди мав з`явитися позивач. При цьому за клопотанням позивача судом було витребувано у відповідача докази направлення та отримання зазначеної повістки позивачем, але вказані документи, як й будь-які інші докази скерування повістки позивачу відповідачем не надано.

При цьому суд наголошує, що процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024.

Згідно з пунктом 41 Порядку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Зі змісту наведеного положення вбачається, що у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку резервіст або військовозобов`язаний вважається належним чином оповіщеним про виклик до районного (міського) ТЦК у разі проставлення у поштовому повідомленні: (І) відмітки про отримання особою відправлення; (ІІ) відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою ТЦК під час уточнення своїх облікових даних або (ІІІ) відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку.

Водночас суд враховує, що заявник заперечує факт його оповіщення. Стороною відповідача доказів належного оповіщення не надано та доводи сторони позивача не спростовані.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення,дії чи без діяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі ( частина друга статті 77 КАС України).

Суд, відкриваючи провадження у справі, надав відповідачу можливість подати докази по справі.

У цій справі до предмету доказування входить, зокрема, дані щодо своєчасного оновлення облікових даних та встановлення порядку оповіщення позивача про необхідність з`явитись до ТЦК (докази надсилання повістки, її отримання, неотримання, причини неотримання, тощо), зокрема, дотримання пункту 41 Порядку, підтвердженням чого є повідомлення про вручення поштового відправлення з однією з таких відміток: про отримання особою відправлення; про відмову отримати поштове відправлення чи про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою ТЦК під час уточнення своїх облікових даних або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку. Однак жодного доказу щодо надсилання відповідного оповіщення позивачу (поштове повідомлення про вручення) та, відповідно, належного оповіщення позивача відповідачі не надали, що виключає можливість встановлення відповідного факту. Натомість позивач відповідну обставину заперечує. Суд також виходить з того, що у разі не оповіщення або ж повернення відповідного відправлення через невручення, указана обставина не може бути підтверджена жодним доказом зі сторони позивача, а тому обставину належного оповіщення має доводити саме відповідач.

За таких обставин, суд, з урахуванням положень пункту 4 частини третьої статті 2, частини другої статті 77 та частини четвертої статті 159 КАС України вважає, що доводи позивача щодо відсутності доказів його належного оповіщення про необхідність з`явитись до ТЦК є обґрунтованими, а відповідач доказів на спростування наведеного не надав.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що як вбачається із відзиву на позов позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних.

Разом з тим, відповідно до наданої відповідачем копії сторінки додатку Резерв+ дані оновлені своєчасно 23.05.2025 року..

Отже, відповідачем не наведено суду, які ж саме дані мали б бути уточнені на відміну від тих, які у них мались в наявності на момент складання протоколу та оскаржуваної постанови.

Більше того, відповідно до примітки ст.210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Тобто, якщо Міністерство оборони України як держатель такого реєстру може отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не може бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей.

Аналогічних висновків неодноразово доходили суди в своїх рішеннях, зокрема: в постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2025 року (справа № 511/155/25), Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2025 року (справа № 462/1012/25 ), тощо.

Як вже було встановлено вище, позивач викликався з метою уточнення даних, водночас матеріали справи не містять відомостей про неможливість отримання таких даних з реєстрів. Навпаки, долучені відомості свідчать про те, позивач своєчасно оновив облікові данні. Оскільки можливість отримання таких даних виключає підстави для застосування статті 210-1 КУпАп, що відповідає примітці ст. 210 КУпАП.

У відповідності до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КпАП України, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показання технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на вищевикладене, суд при вирішенні вказаної справи зважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, котра оскаржується є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом (посадовою особою), на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Приписами ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУПАП та правомірність винесення оскаржуваної постанови, не доведена стороною відвідача, тож підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Згідно ч. ч. 1 та 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги, що суд прийшов до переконання про задоволення адміністративного позову та скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі котрого було притягнуто до адміністративної відповідальності позивача та останнім понесено витрати з розгляду вказаної справи в суді, тому за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подачу позову у розмірі 605 гривень 60 копійок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9,72-74,77,121, 229,242,244-246,286 КАС України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення підполковника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.05.2025 року № 4657, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розміром 17000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП скасувати, провадження по справ закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Хмельницького міськрайонного суду

Хмельницької області Н.В. Хараджа