Справа № 640/19607/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року Справа № 640/19607/20 Провадження № ЗП/280/902/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Кравець Ростислава Юрійовича (пров. Бехтерівський, 4 б, м. Київ, 04053), до Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 04053), треті особи Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601) та Апеляційний суд Донецької області (пр. Миру, м. Маріуполь, Донецька область, 87500) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20.08.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач), в особі представника адвоката Кравець Ростислава Юрійовича, до Державної судової адміністрації України (далі відповідач), треті особи Державна казначейська служба України та Апеляційний суд Донецької області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення в період з 01.01.2017 року по 02.04.2019 року нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу суддівську винагороду за період з 01.01.2017 року по 04.12.2018 року виходячи з посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат з коефіцієнтом 1,2, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на 01.01.2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у розмір 3 200,00 грн та на 01.01.2018 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у розмірі 3 723,00 грн, а за період з 05.12.2018 року по 02.04.2019 року виходячи з посадового окладу 15 мінімальних заробітних плат з коефіцієнтом 1,2, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на 01.01.2018 Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у розмірі 3 723,00 грн та станом на 01.01.2019 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у розмірі 4 173,00 грн, з урахуванням раніше проведених виплат за цей період.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що протягом періоду з 01.01.2017 по 02.04.2019 отримував суддівську винагороду у меншому розмірі ніж передбачено чинним законодавством України. Виплата суддівської винагороди для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, в спірному періоді мала визначатися відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (далі Закон №2453). Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть. Позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.09.2020 було відкрите спрощене позовне провадження у справі №640/19607/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.08.2021 позивачу був встановлений 5-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали на подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

06.09.2021 від представника позивача до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшло клопотання про усунення недоліків позову, в якому наполягає на тому, що про порушення свого права позивач дізнався лише 20.07.2020 та в місячний строк звернувся до суду з цим позовом.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано вказаний адміністративний суд. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2825-ІХ Окружним адміністративним судом міста Києва справу надіслано до Київського окружного адміністративного суду.

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, Київським окружним адміністративним судом передано справу до Запорізькому окружному адміністративному суду.

Справа надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду та 04.04.2025, відповідно до вимог статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, адміністративну справу передано на розгляд судді Запорізького окружного адміністративного суду Киселю Р.В.

Ухвалою від 09.04.2025 справа прийнята до провадження, розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, запропоновано учасниками справи подати до суду заяви по суті справи.

Копію ухвали від 09.04.2025 було доставлено в електронні кабінети сторін 09.04.2025.

Станом на 28.08.2025 будь-яких заяв чи клопотань від учасників справи до суду не надійшло.

На підставі матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини.

Позивач з жовтня 1992 року по березень 1998 року обіймав посаду судді Центрально-Міського районного суду міста Макіївки Донецької області, з березня 1998 року по серпень 2001 року судді Донецького обласного суду, з серпня 2001 року судді апеляційного суду Донецької області. Рішення Вищої ради правосуддя від 26.03.2019 №927/0/15-19 позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Донецької області у відставку. Наказом голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Донецької області від 02.04.2019 №24к позивача відраховано зі штату цього суду.

20.07.2020 позивачем отримана довідка про нараховану заробітну плату за 2017-2019 роки.

Позивач вважає, що в період 01.01.2017 по 02.04.2019 йому невірно було визначено розмір суддівської винагороди, оскільки відповідно до ст. 133 Закону №2453 суддівська винагорода судді апеляційної інстанції мала становити 10 мінімальних заробітних плат з коефіцієнтом 1,2. Проте в даному випадку суддівська винагорода вираховувалась не з мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, а з 1600,00 грн.

Вважаючи, такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIІІ).

Відповідно до частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пункт 2 частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII визначає, що базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб (частина четверта статті 135 Закону №1402-VIII).

За пунктом 22 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII (був чинним в спірний період) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Як визначалось у пункті 23 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII (був чинним в спірний період), до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VІ.

Згідно з частиною третьою статті 133 Закону №2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 133 Закону №2453-VI посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом 1,1 для судді апеляційного суду, 1,2 для судді вищого спеціалізованого суду.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів перебування позивача на посаді судді вищого спеціалізованого суду в період з 01.01.2017 по 02.04.2019, відповідно, твердження позивача про необхідність застосування до його суддівської винагороди коефіцієнту 1,2 є очевидно необґрунтованим.

Водночас, за змістом пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Судом встановлено, що позивач є суддею Апеляційного суду Донецької області у відставці та станом на день виникнення спірних правовідносин не проходив кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII (докази іншого в матеріалах справи відсутні).

З матеріалі справи вбачається, що з огляду на вимоги пункту 23 Розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII, розмір суддівської винагороди позивача в період з 01.01.2017 по 02.04.2019 визначений у довідках Апеляційного суду Донецькеої області відповідно до статті 133 Закону №2453-VI (у редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон №192-VIII) з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначено на рівні 1600,00 грн. із кратністю 1,1 - для судді апеляційного суду.

Зі спірних правовідносин вбачається, що позивач наголошує на безпідставному незастосуванні відповідачем приписів частини третьої статті 133 Закону №2453-VI, у якій обумовлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з відповідним коефіцієнтом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у справах за схожих з цією справою обставин, зокрема у постанові від 01.07.2024 у справі №826/9767/17, норма частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розмір мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону № 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.

Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, як-от пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VІІІ, яким установлено, що мінімальна заробітна плата (3200,00 грн.) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Отже, таким приписом законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200,00 грн.) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі й суддів.

Водночас цим пунктом законодавець передбачив таке: «До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень».

На підставі наведеного колегія суддів висловила правовий висновок, за яким: законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3200 грн.; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1600,00 грн.

Таким регулюванням не порушено гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого регулювання.

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постановах від 25.07.2019 в справі №823/1695/17, від 26.06.2019 в справі №804/3789/17, від 21.02.2020 у справі №819/622/17, від 27.02.2020 у справі №815/3907/17, від 05.03.2020 у справі №820/2567/17, від 14.04.2020 у справі № 813/2917/17.

При цьому, до 01.01.2017 Закон №2453-VI та Закон №1402-VIIІ визначали розмір посадового окладу судді в мінімальних заробітних платах, що дає можливість зробити висновок про те, що мінімальна заробітна плата застосовувалася законодавцем як розрахункова величина.

Ця ж розрахункова величина застосовувалася для розрахунку заробітної плати іншим особам, що працювали в державній сфері управління, а також для визначення розміру обов`язкових платежів для доступу до публічних послуг держави та місцевого самоврядування (державне мито, судовий збір), санкцій (штрафів) і т.д.

Досліджуючи мету прийняття Закону № 1774-VIII необхідно наголосити, що він був направлений на підвищення мінімальних стандартів, запроваджених в Україні, у тому числі і заробітної плати. Так, з огляду на положення Закону України «Про бюджет України на 2017 рік» розмір заробітної плати зріс вдвічі.

Унаслідок уведених Законом №1774-VIII змін була змінена розрахункова величина з мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум, яка стала застосовуватися для обчислення всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата, а також для обчислення інших платежів та санкцій.

Таким чином, з прийняттям Закону №1774-VIII зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, у формулі розрахунку якої як розрахункова величина була закладена мінімальна заробітна плата, а лише розрахункова величина.

Суд зауважує, що положення Закону №1774-VІІІ не втручаються у регулювання відносин судоустрою, проте ними запроваджено саме зміни по відношенню до загального правового регулювання розміру заробітної плати, що має бути безпосередньо враховано при визначенні її величини.

Оскільки Законом №1774-VIII не внесено зміни до Закону №2453-VІ в частині розміру суддівської винагороди, відтак її число залишилося сталим.

Крім того, Верховний Суд при перегляді подібних справ звертав увагу, що указаний алгоритм розрахунку суддівської винагороди, який за Законом №2453-VI та Законом №1402-VIIІ є однаковим, тому і розрахункова величина повинна бути однаковою. Інший підхід буде мати ознаки дискримінації та не буде відповідати меті, закладеній в Законі №1402-VIIІ - збільшення суддівської винагороди суддям, що пройшли кваліфікаційне оцінювання.

Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постановах від 06.12.2018 у справі №816/1244/17, від 26.06.2019 у справі №804/3789/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №200/9195/19-а.

Таким чином, з 01.01.2017 розмір посадового окладу суддів, як тих, що пройшли кваліфікаційне оцінювання, так і тих, що не пройшли його визначається відповідачем із розрахункової величини в розмірі 1600,00 грн.

Розмір доплати за вислугу років також визначається, виходячи з указаного розміру посадового окладу.

Враховуючи викладене, суд висновує про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Кравець Ростислава Юрійовича (пров. Бехтерівський, 4 б, м. Київ, 04053), до Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 04053), треті особи Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601) та Апеляційний суд Донецької області (пр. Миру, м. Маріуполь, Донецька область, 87500) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.08.2025.

Суддя Р.В. Кисіль