Справа № 357/10143/25
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Бужак Н.П., Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 за № БЦ-1911 від 03.06.2025 про накладення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 25 500,00 грн;

- справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2025 року позовну заяву повернуто Заявнику.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви, та посилається на порушення останнім норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує на те, що 16.06.2025 він ознайомлений з постановою № БЦ-1911 ІНФОРМАЦІЯ_4 про притягнення до адміністративної відповідальності по ч. 3 ст. 210 КУпАП, яка прийнята Начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 03.06.2025, та направлена йому 06.06.2025. Дату набрання постановою законної сили, в постанові не зазначено.

Додатково Позивач повідомив, що він проходить реабілітацію після оперативного втручання, що підтверджується довідкою-випискою з історії хвороби стаціонарного хворого № 621828 від 04.06.2025, тому не мав змоги скласти та направити позов до суду про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_5 в справі про адміністративне правопорушення.

Відзиву Відповідачів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з ч. 2 ст. 312 КАС України, якою, зокрема, передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що проаналізувавши надані Позивачем докази та доводи, вбачається, що з оскаржуваною постановою він був ознайомлений 16.06.2025. В цей час він на стаціонарному лікуванні вже не перебував, а тому не був позбавлений можливості звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів у встановлений чинним законодавством десятиденний строк, тобто до 26.06.2025 включно, проте до адміністративного суду з даним адміністративним позовом звернувся лише 02.07.2025, тобто з пропуском процесуального строку.

З огляду на зазначене, надані Позивачем докази та наведені доводи жодним чином не обґрунтовують та підтверджують поважність причин пропуску ним встановленого чинним законодавством строку для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і зазначає таке.

Частинами 3 та 4 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Отже, право звернення до суду є невід`ємним особистим правом особи, чи правом суб`єкта владних повноважень, яке реалізовується в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи до суду з позовом.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду, процесуальної форми та порядку звернення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними.

Так, відповідно до правових висновків Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі " Перетяка та Шереметьєв проти України").

Керуючись практикою ЄСПЛ, необхідно зауважити, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосудця та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення ЄСПЛ у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі". У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Тобто, інститут строків в адміністративному судочинстві сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У контексті забезпечення реалізації права на звернення до суду за захистом своїх прав та вирішення питання поновлення строків на таке звернення у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Статтею 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, що предметом спору у даній адміністративній справі є визнання протиправною та скасування постанови Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 за № БЦ-1911 від 03.06.2025 про накладення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 25 500,00 грн.

Отже, строк для оскарження постанови від 03 червня 2025 року № БЦ-1911 розпочався 04 червня 2025 року (наступний за днем винесення такої постанови) і закінчився 16 червня 2025 року (понеділок), а з позовом Позивач звернувся лише 02 липня 2025 тобто, з пропуском строку звернення до суду.

Разом із позовом Позивачем подано до суду клопотання про поновлення строку, у якому він зазначив, що з оскаржуваною постановою він ознайомився 16 червня 2025 року, а тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 286 КАС України, до суду з адміністративним позовом він повинен був звернутись до 26.06.2025 включно.

В обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку, Позивач зазначив, що він проходить реабілітацію після оперативного втручання, що підтверджується довідкою-випискою з історії хвороби стаціонарного хворого № 621828 від 04.06.2025, а тому не мав змоги скласти та направити позов до суду вчасно.

Проте, вивчивши надану копію довідки-виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 621828 від 04.06.2025, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 28.05.2025 по 04.06.2025 перебував на стаціонарному лікуванні в Інституту травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України, та останнього виписано для продовження лікування амбулаторно.

Отже, доказів наявності непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення Позивача до суду за захистом своїх прав та інтересів після ознайомлення з оскаржуваною постановою, матеріали справи не містять.

07 липня 2025 року суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області прийнято ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано час для усунення зазначених недоліків позовної заяви. При цьому, в ухвалі судді не тільки зазначено недоліки позовної заяви з посиланням на відповідні положення законодавства України, а й окремо зазначено конкретні способи усунення вказаних недоліків, а саме, Позивачу необхідно надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій слід зазначити підстави для поновлення такого строку з наданням відповідних доказів, що підтверджують об`єктивну неможливість звернення до суду у визначений законом строк.

17 липня 2025 року до суду першої інстанції від Позивача надійшло клопотання про поновлення та продовження процесуальних строків.

При цьому, Позивач вказував, що 11 червня 2025 року серії БРТЦК № 1681 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП щодо нього стрільцем-помічником гранатометника 3 роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдатом ОСОБА_3 , в якому зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться об 11 год. 00 хв. 27 червня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_1 ) в кабінеті № 30.

16 червня 2025 року Позивач ознайомлений з постановою № БЦ-1911 ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, яку прийнято Начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 Київської 03 червня 2025 року, та яку направлено Позивачу 06 червня 2025 року. Дати набрання постановою законної сили в постанові не зазначено.

Враховуючи, що в протоколі зазначено чітку дату розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, Позивач вважав, що дану постанову буде оскаржено під час розгляду справи в ІНФОРМАЦІЯ_1 - 27 червня 2025 року. Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення в ІНФОРМАЦІЯ_1 не вдалося.

Тому він змушений був звернутися з даним адміністративним позовом до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Додатково повідомлено, що він проходить реабілітацію після оперативного втручання, що підтверджується довідкою-випискою з історії хвороби стаціонарного хворого № 621828 від 04.06.2025, тому не мав змоги скласти та направити позов до суду вчасно.

25 липня 2025 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області постановлено ухвалу про повернення позовної заяви, оскільки Позивачем не наведено належних обґрунтувань та не надано доказів неможливості звернення до суду в установлені законом строки та доказів на підтвердження того, що пропуск строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Колегія суддів звертає увагу, що самим Позивачем в клопотанні про поновлення строку зазначено, що 16 червня 2025 року він був ознайомлений з постановою № БЦ-1911 ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, прийняту Начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 Київської 03 червня 2025 року.

З огляду на викладене, оскільки Позивач дізнався про оскаржувану постанову 16 червня 2025 року, то мав право звернутись до суду з позовом про її оскарження в строк до 26 червня 2025 року, включно.

Даний адміністративний позов подано 02 липня 2025, тобто з пропуском встановленого строку.

При цьому, вказаною особою заявлено клопотання про поновлення строку, де зазначено, що дану позовну заяву подано з пропуском строку, зокрема у зв`язку з тим, що він проходить реабілітацію після оперативного втручання, що підтверджується довідкою-випискою з історії хвороби стаціонарного хворого № 621828 від 04.06.2025.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Наведеними приписами чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їхню реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок і зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, установлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку звернення до суду з позовною заявою.

Колегія суддів звертає увагу, що з копії довідки-виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 621828 від 04.06.2025, на яку посилається Позивач, вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Інституті травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України з 28.05.2025 по 04.06.2025 та виписаний для продовження лікування амбулаторно.

З огляду на викладене, оскільки з оскаржуваною постановою Позивач був ознайомлений 16 червня 2025 року, в цей час він на стаціонарному лікуванні вже не перебував (по 04 червня 2025 року), а тому не був позбавлений можливості звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів у встановлений чинним законодавством десятиденний строк, тобто до 26 червня 2025 року включно, проте до адміністративного суду з даним адміністративним позовом звернувся лише 02 липня 2025 року, тобто з пропуском процесуального строку.

Таким чином, розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, перевіривши його обґрунтованість, дослідивши матеріали апеляційної скарги в частині, що стосується порушеного питання, колегія суддів дійшла висновку про неповажність причин пропуску строку на звернення до адміністративного суду, оскільки сукупність доводів і обставин, наведених вказаною особою не підтверджуються наявними і допустимими доказами на обґрунтування поважності причин пропуску строку.

Отже, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду є необґрунтованим, а причини пропуску такого строку - неповажними.

Оскільки Позивачем пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, а наведені ним причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними та, відповідно, поновлення строку звернення до суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви, з чим погоджується і колегія суддів.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до положень ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви - без змін.

Керуючись статтями 169, 241, 242, 243, 286, 308, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

В.В. Кузьменко