Справа № 755/16300/21
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 року Справа№755/16300/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної Міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

до Дніпровського районного суду м. Києва звернувся громадянин Бангладеш ОСОБА_2 із позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 01.09.2021 про примусове повернення до країни походження та заборону в`їзду на територію України громадянина Бангладеш ОСОБА_2 , зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області оформити та видати посвідку на тимчасове проживання в Україні громадянину Бангладеш ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що під час складання протоколу про адміністративного правопорушення позичу не було забезпечено присутність перекладача. Також у спірному рішенні не обґрунтовано заборони позивачу для подальшого в`їзду до України. Крім того, відповідачем не було оповіщено Центр надання правової допомоги для надання юридичної допомоги позивач.

Відповідач, не погоджуючись із доводами адміністративного позову, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач вчасно не звернувся до органів ДМС з приводу продовження терміну посвідки на проживання в України. У зв`язку із чим притягнутий до адміністративної відповідальності. У встановлений строк позивач не сплатив штраф та не оскаржив постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. На підставі викладеного, відповідачем прийнято рішення про примусове повернення до країни походження та заборону в`їзду на територію України громадянина Бангладеш ОСОБА_2 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2021 передано справу №755/16300/21 за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2021 залишено позовну заяву без руху та надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.05.2025 року прийнято до провадження адміністративну справу. Розгляд справи вирішено продовжити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Громадянин Бангладеш ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні до 31.07.2021 року та зареєстрований у гуртожитку м. Біла Церква Київської області.

За наказом Білоцерківського національного аграрного університету №134/О від 27 липня 2020 року зараховано до складу студентів довузівської підготовки денної форми навчання з 27.07.2020 ОСОБА_1 (дата закінчення 31.07.2021 року).

Відповідно до наказу Білоцерківського національного аграрного університету №172/С від 16 квітня 2021 року відраховано зі складу студентів довузівської підготовки денної форми навчання з 16.04.2021 ОСОБА_1 , у зв`язку із порушенням умов контракту та через академічну заборгованість.

Листом від 19.04.2021 №934 Білоцерківський національний аграрний університет повідомив відповідача про відрахування ОСОБА_1 та просить скасувати посвідку на тимчасове проживання в Україні, зняття з місця проживання у зв`язку із відсутністю за місцем проживання.

05 травня 2021 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Бангладеш ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_1 .

Білоцерківським РВ ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області 01.09.2021 складений протокол про адміністративне правопорушення відносно громадянина Бангладеш ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування в Україні, тобто проживав за документами термін яких закінчився «Термін дії посвідки до 31.07.2021».

01.09.2021 Білоцерківським РВ ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області прийнято постанову про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Бангладеш ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 01.09.2021 №25 вирішено примусово повернути до країни походження громадянина Бангладеш ОСОБА_2 .

Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 01.09.2021 №25 вирішено заборонити в`їзд на територію України строк на 3 роки громадянина Бангладеш ОСОБА_2 . Рішення мотивоване тим, що позивач відрахований з університету, притягнутий до адміністративної відповідальності, перебування позивача суперечить вимогам закону, інтересам охорони громадського порядку, невиконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI встановлено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону № 3773-VI визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Статтею 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 розділу І Інструкції передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства. У разі відмови іноземця від особистого підпису в рішенні про примусове повернення посадова особа робить про це запис у рішенні про примусове повернення в присутності двох свідків.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції у рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення.

Рішення про примусове повернення може супроводжуватися забороною подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони подальшого в`їзду обчислюється з дня винесення такого рішення.

Якщо рішення про примусове повернення супроводжується забороною в`їзду в Україну, у паспортному документі іноземця проставляється відмітка про заборону в`їзду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням міграційного органу, позивачу було заборонено в`їзд в Україну терміном на 3 (три) роки, яке прийнято з посиланням на положення ч.2 статті 26 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Суд зазначає, що системний аналіз законодавчих норм дає підстави для висновку, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України.

Встановлена частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень, тобто суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень.

Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої у частини другій статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну є не обов`язковою, а являється факультативною санкцією, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

За таких обставин, суд зазначає, що при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені в статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

При цьому, статтею 26 цього Закону не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на три роки, у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Аналогічний висновок щодо застосування наведених норм права викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 802/294/17-а, від 27 червня 2019 року у справі № 264/4077/17, від 18 липня 2019 року у справі № 229/176/17, від 18 червня 2020 року у справі № 758/13408/18.

В даному випадку, обґрунтовуючи мету прийняття оскаржуваного рішення, міграційним органом зазначено, що перебування позивача на території України може призвести до порушення інтересів охорони громадського порядку, також посилається га не виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, відрахування з університету, перебування на території України без законних підстав.

За таких обставин, суд вважає неспроможними посилання позивача на необґрунтованість спірного рішення.

Щодо не надання перекладача, із матеріалів провадження вбачається, що позивач поставив свій підпис у відповідній графі: перекладач не потрібен, мовою володіє, навчався в аграрному університеті. Стосовно не повідомлення Центру надання правової допомоги суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів затримання позивача більше ніж на три години, тому суд не приймає вказані доводи.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із пунктом 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 пункту 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

За таких обставин, підстави позову спростовуються наявними у справі доказами та не ґрунтуються на нормах закону, тому у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку суду, наявні в матеріалах справи докази та аналіз норм чинного законодавства свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254,371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної Міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв