Справа № 320/38731/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 року м. Київ № 320/38731/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу,

за позовом Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод»

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Старокостянтинівський молочний завод» (позивач/ ДП «СМЗ») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу ПШ № 049326 від 14.05.2024.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає про необґрунтованість спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу з огляду на покладення в її основу акту, що не містить належного нормативно-правового обґрунтування притягнення ДП «СМЗ» до відповідальності. Також позивач вказує про неврахування поданих скаржником пояснень, зокрема, щодо ведення водієм індивідуальної контрольної книжки водія замість встановлення тахографу, та зазначення в акті помилкових відомостей (ПІБ водія, номеру товарно-транспортної накладної).

Позивач звертає увагу суду, що транспортний засіб, який здійснював перевезення, є молоковозом радянського зразку, інженерна конструкція якого не передбачає обладнання його тахографом, натомість, водій вів індивідуальну контрольну книжку водія задля дотримання режиму часу та відпочинку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 серпня 2024 року позовну заяву передано судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року відкрито провадження у справі № 320/38731/24, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано від відповідача всі матеріали, що були або мали бути взяті до уваги при прийнятті спірного рішення, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала про відкриття спрощеного провадження без проведення судового засідання» від 23.08.2024 по справі № 320/38731/24 доставлено до електронного кабінету Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» 27.08.2024 о 21:41.

Згідно з розпискою представника Державної служби України з безпеки на транспорті, примірник позовної заяви в адміністративній справі № 320/38731/23 останній отримав 09 вересня 2024 року.

13 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» до Київського окружного адміністративного суду від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач вважає, що наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог. Зазначає про чинну вимогу щодо наявності тахографа у транспортному засобі при виконанні внутрішніх перевезень вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн, а також протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, заповнених тахокарток або картки водія. Однак, при перевірці дотримання режиму праці і відпочинку водія, посадовою особою було виявлено відсутність на момент перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, що стало підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Старокостянтинівський молочний завод» є юридичною особою, місцезнаходження якої: 01042, місто Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корп. В. Основний вид економічної діяльності 10.51 Перероблення молока, виробництво масла та сиру.

04 квітня 2024 року в Хмельницькій області на А/Д Н-03 115 км посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті було проведено рейдову перевірку транспортного засобу ДП «СМЗ» марки ГАЗ 3309 д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 (в акті - ОСОБА_1), на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 029222 від 04 квітня 2024 року, яким зафіксовано виявлене під час перевірки порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: «водій здійснював перевезення вантажу згідно з ТТН № 125 від 04.04.2024, відсутній протокол перевірки адаптації тахографа».

Водій із актом ознайомлений, що підтверджується особистим підписом.

19 квітня 2024 року повідомленням від 18 квітня 2024 року № 33750/28/24-24, яке було направлено перевізнику рекомендованим листом із штрих-кодовим ідентифікатором № 407, було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 14 травня 2025 року. 22 квітня 2024 року відправлення вручено.

13 травня 2024 року ДП «СМЗ» направили на адресу Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті пояснення щодо акту № 029222 від 04 квітня 2024 року.

На підставі висновків акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 029222 від 04 квітня 2024 року Відділом державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 14 травня 2025 року № 049326, відповідно до якої на позивача на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» накладено штраф у розмірі 17 000 грн.

ДП «СМЗ» було подано до Державної служби України з безпеки на транспорті скаргу на постанову від 14 травня 2025 року № 049326 про застосування адміністративно-господарського штрафу, у відповідь на яку Державна служба України з безпеки на транспорті листом від 31 травня 2025 року № 6372/3.1/15-24 повідомила про залишення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу без змін, а скарги - без задоволення.

Не погодившись із прийнятою постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Пунктом 13 Порядку № 1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За змістом пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абзац 2).

Згідно з пунктом 21 Порядку № 1567 У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Пунктом 22 Порядку № 1567 передбачено, що у разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Згідно з частинами першою-другою статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлює Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340 (далі - Положення №340).

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (пункт 1.3 Положення).

Пунктом 6.1 Положення № 340 передбачено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв (пункт 6.3 Положення № 340).

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 24 червня 2010 року №385 (далі - Інструкція № 385) водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, має при собі, зокрема протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як було встановлено судом вище, спірні правовідносини виникли у зв`язку прийняттям відповідачем оспорюваної постанови про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Підставою для накладення штрафу згідно з постановою від 14 травня 2024 року № 049326 стало непред`явлення водієм транспортного засобу марки ГАЗ 3309 д/н НОМЕР_1 , протоколу перевірки адаптації тахографа до транспортного засобу.

При цьому, позивач не заперечує того, що вказаний транспортний засіб не був обладнаний тахографом, зазначаючи, що останній є молоковозом радянського зразку, інженерна конструкція якого не передбачає обладнання його тахографом.

Разом з тим, позивач наполягає на відсутності підстав для притягнення до відповідальності з огляду на ведення водієм транспортного засобу марки ГАЗ 3309 д/н НОМЕР_1 індивідуальної контрольної книжки водія задля дотримання режиму часу та відпочинку, що передбачено пунктом 6.3 вказаного Положення № 340.

Відповідач, в свою чергу, не заперечує наявності та ведення водієм транспортного засобу марки ГАЗ 3309 д/н НОМЕР_1 індивідуальної контрольної книжки водія задля дотримання режиму часу та відпочинку, однак, на думку контролюючого органу, згідно з пунктом п. 6.1 Положення № 340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, і виключень щодо критеріїв, вказаних в цьому пункті, законодавством не передбачено, в той час як індивідуальну контрольну книжку водія, яка передбачена п. 6.3 Положення, водій зобов`язаний вести, якщо він керує транспортними засобами, які не визначені п. 6.1

Вирішуючи спірні правовідносини, суд звертає увагу, що питання щодо обладнання транспортних засобів, повна маса яких перевищує 3,5 тонни, справними та повіреними тахографами, а також належного документального підтвердження обліку режиму праці і відпочинку водіїв, вже було предметом дослідження Верховного Суду.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 31 жовтня 2023 року у справі №440/17062/21 Верховний Суд, дослідивши вимоги Положення №340 та Інструкції №385, зазначив, що з 01 червня 2015 року набула чинності вимога щодо наявності тахографа у транспортному засобі при виконанні внутрішніх перевезень вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн. У разі відсутності такого пристрою, водій повинен мати індивідуальну контрольну книжку водія.

З огляду на наведені вище приписи законодавства та практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі заповнені тахокарти, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, а у разі керування транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Такий висновок суду узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі №823/1199/17 та від 14 грудня 2023 року у справі №340/5660/22.

Судом було встановлено та не заперечується учасниками справи, що на момент проведення посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області рейдової перевірки у водія ДП «СМЗ» була наявна при собі заповнена індивідуальна контрольна книжка водія, копія якої наявна в матеріалах справи, про що підприємство також зазначало в подальшому у поясненнях, надісланих на адресу відповідача, та скарзі на спірну постанову.

Наведене, на думку суду, свідчить, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, який має обов`язок довести факт вчинення позивачем правопорушення та належним чином обґрунтувати своє рішення, не було встановлено суттєвих обставин та помилково не взято до уваги згадану вище індивідуальну контрольну книжку, що є належним документом, який підтверджує облік робочого часу водія у разі відсутності встановлення тахографа на транспортному засобі.

З огляду на викладене вище, висновки контролюючого органу про перевезення позивачем вантажу без наявності на момент проведення рейдової перевірки документів, визначених статтею 48 Закону №2344-III, є помилковими.

Враховуючи встановлені вище обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що враховуючи наявність у водія транспортного засобу під час перевезення вантажу індивідуальної контрольної книжки водія, постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу ПШ № 049326 від 14.05.2024 за порушення позивачем вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», адміністративна відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд вважає помилковими посилання відповідача на те, що законодавством не встановлено виключень щодо критеріїв вказаних в п.6.1 Положення № 340, а індивідуальну контрольну книжку водія, передбачену пунктом 6.3 вказаного Положення № 340, водій зобов`язаний вести, якщо він керує транспортними засобами, які не визначені пунктом 6.1., та не бере їх до уваги, з огляду на те, що тахограф, як і індивідуальна книжка, є по суті одним і тим же засобом контролю робочого часу водіїв.

Аналогічна правова позиція щодо правомірності ведення індивідуальної контрольної книжки водія з огляду на п. 6.3 Положення № 340, крім викладених вище правових позицій Верховного Суду, підтримується також і Шостим апеляційним адміністративним судом, зокрема, в постановах від 08 серпня 2025 року у справі № 620/14801/24, від 29 липня 2025 року у справі № 620/14001/24, від 06 травня 2025 року у справі № 620/15766/24 та ін.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на зазначення в акті помилкових відомостей (ПІБ водія, номеру товарно-транспортної накладної) як підстав для скасування спірної постанови, оскільки помилково зазначене по-батькові водія та номер ТТН очевидно є орфографічними помилками, які, за відсутності інших підстав, не могли б свідчити про протиправність притягнення позивача до відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Варто також враховувати п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ураховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позов Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 3280 грн, який в силу ч. 1 ст. 139 КАС України підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» () задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу ПШ № 049326 від 14.05.2024.

3. Стягнути на користь Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» () за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.