Справа № 600/3225/24-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/3225/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк Олег Васильович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

26 серпня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову №78 від 06.06.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити пенсію за віком відповідно до положень ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 , з моменту звернення, тобто з 29.05.2024 року та зобов`язати її виплату з 29.05.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1976 по 19.07.1979 згідно атестату від 20.07.1979 №3630;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки від 02.11.1979 НОМЕР_1 з 24.07.1979 по 01.11.1979 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що досягнувши 63 річного віку звернувся до посадових осіб відповідача із заявою щодо можливості призначення пенсії за віком. За результатами розгляду справи, органом пенсійного фонду прийнято спірне рішення, яким відмовлено призначенні пенсії, підставою відмови зазначено те, що відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у позивача відсутній необхідний страховий стаж.

Позивач наголошував на тому, що до страхового стажу не зараховано: навчання з 01.09.1976 по 19.07.1979 згідно атестату від 20.07.1979 №3630, а також період роботи з 24.07.1979 по 01.11.1979 року, оскільки відсутні дата та номер наказу про звільнення.

Вважав, що відмова органу пенсійного фонду є протиправною, а позивач має право на призначення пенсії за віком, враховуючи наявність у страхового стажу більше 21 року.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповноти з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що у позивача відсутній страховий стаж необхідний для призначення пенсії відповідно до частини 2 статті 26 Закону № 1058 - 21 рік.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що позивач звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058- IV.

06.06.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Черкаській області прийнято рішення за №78 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Зі змісту якого встановлено, що при опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком, Головним управлінням розраховано стаж, який склав 20 років 8 місяців 19 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період навчання 01.09.1976 по 19.07.1979 згідно атестату від 20.07.1979 №3630, оскільки відсутній підпис екзаменаційної комісії;

- період роботи з 24.07.1979 по 01.11.1979 року, згідно трудової книжки від 02.11.1979 НОМЕР_1 , оскільки відсутні дата та номер наказу про звільнення.

Судом також досліджені наявні в матеріалах справи письмові докази, а саме:

- копія трудової книжки ОСОБА_1 02.11.1979 НОМЕР_1 ;

- копія атестату від 20.07.1979 №3630 ОСОБА_1 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 (далі Закон №1058).

За нормами статті 26 Закону 1058- IV починаючи з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу - від 21 до 31 року.

Аналіз вказаного дає суду підстави стверджувати, що право на призначення пенсії за віком у період із 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року мають ті особи, які досягли 63-річного віку та мають страховий стаж від 21 до 31 р.

В даному ж випадку, оскаржуваним рішенням позивачеві відмовлено в призначенні пенсії (окрім іншого) у зв`язку із відсутністю необхідно стажу, зокрема не зараховано період роботи з 24.07.1979 по 01.11.1979 року, оскільки відсутні дата та номер наказу про звільнення в записі в трудовій книжці.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

До 01.01.2004 пенсійне забезпечення в Україні здійснювалось за нормами Закону України Про пенсійне забезпечення віл 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

За положеннями пункту 1.1 Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції № 58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Колегія суддів вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для посадової особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення.

Певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаних період роботи до страхового стажу.

Законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи, орган пенсійного фонду в рішенні зазначив, що за результатами розгляду поданих документів, згідно з із записами в трудовій книжці до страхового стажу не зарахований період з 24.07.1979 по 01.11.1979 року оскільки відсутні дата та номер наказу про звільнення.

Разом з тим, відповідно до записів трудової книжки позивача встановлено, що в зазначений період останній працював на посаді столяра, прийнятий на роботі на підставі наказу №92-к від 24. 07.1979 року і звільнений 01.11.1979 року у зв`язку із призовом на військову службу.

Відтак, суд відхиляє аргументи відповідачів, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Колегія суддів наголошує, що досліджені судом записи у трудовій книжці позивача свідчать про послідовність хронології подій періодів роботи позивача.

Апеляційний суд також зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, при цьому судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності, будь-то наявність будь-яких виправлень, закреслювань, тощо у трудовій книжці позивача, тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначена обставина не може позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці.

Окрім цього, відповідачем не вказано жодних інших підстав, за яких оформлення записів у трудовій книжці робить їх недійсними або сумнівними.

Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для незарахування оскаржуваних періодів роботи позивача до його страхового стажу.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірний період роботи позивача підлягає зарахуванню до страхового стажу та має бути врахований органом Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за віком.

Апеляційний суд також зазначає, що у спірному рішенні про відмову у призначенні пенсії не зазначено обґрунтованих підстав для не зарахування вказаних періодів, що також свідчить про недотримання відповідачем принципів обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень.

Крім того, звертаючись до суду позивач також наводив аргументи з приводу того, що до його страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1976 по 19.07.1979 згідно атестату від 20.07.1979 №3630, оскільки відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

Оцінюючи правовідносини, в зазначеній частині суд виходить з наступного.

Відповідно до п. а - з ч. 3 ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також: (окрім іншого) д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

На підтвердження періоду свого навчання в спірний період позивачем надано копію атестату від 20.07.1979 №3630.

Згідно копії диплому в ньому відсутній голови екзаменаційної комісії.

Колегія суддів зауважує, що вказаний вище диплом не мiстить описок, виправлень та пiдчисток, на ньому є пiдписи директора училища та заступника директора училища по навчально-виробничій роботі, завірено печаткою навчального закладу, проставлена вiдмiтка про видачу та реєстраційний номер диплома.

Отже, з вказаного диплома можна визначити вci данi для встановлення навчання позивача для зарахування до трудового стажу.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці чи інших офіційних документах, про що зроблений відповідний висновок Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 по справі № 687/975/17.

Отже, твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування періоду роботи позивача до страхового стажу у зв`язку з відсутністю в атестаті підпису голови екзаменаційної комісії, є безпідставними.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1976 по 19.07.1979 .

Проаналізувавши наведене вище в контексті встановлених обставин в справі, враховуючи, що позивачеві відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який в свою чергу підтверджуються матеріалами справи, суд вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком, вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Згідно з положеннями до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач, як суб`єкти владних повноважень, не надав суду достатніх доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності не зарахування позивачу періодів його роботи стажу, та відмовив у призначенні пенсії за віком, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Шидловський В.Б.