Справа № 138зп-25/160
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 138зп-25/160

адміністративне провадження № К/990/27696/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Рибачука А.І.,

суддів: Єзерова А.А., Коваленко Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 138зп-25/160

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіберіус Плюс» (далі - ТОВ «Тіберіус Плюс») про забезпечення позову до подання позову ТОВ «Тіберіус Плюс» до Державної служби геології та надр України (далі - Держгеонадра), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ТОВ «Мотронівський ГЗК»), про скасування наказу

за касаційною скаргою Державної служби геології та надр України

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2025, постановлену у складі головуючого судді Врони О.В.

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

ВСТАНОВИВ:

РУХ СПРАВИ

1. 16.04.2025 ТОВ «Тіберіус Плюс» звернулося до суду (до подання позову) із заявою про забезпечення позову, в якій просило:

- зупинити дію наказу Держгеонадра від 11.04.2025 № 123 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами» в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами від 31.12.2004 № 3640 ТОВ «Мотронівський ГЗК»;

- заборонити Держгеонадра вчиняти будь-які дії щодо передачі права користування надрами, що належало ТОВ «Мотронівський ГЗК» на підставі спеціального дозволу на користування надрами від 31.12.2004 № 3640 до набрання рішенням суду законної сили.

2. На обґрунтування заяви ТОВ «Тіберіус Плюс» зазначило, що згідно з договором купівлі-продажу від 25.06.2024 № 25/06-24 ТОВ «Мотронівський ГЗК» (продавець, надрокористувач) передав, а ТОВ «Тіберіус Плюс» (покупець) прийняв право користування надрами (видобування) Малишевського родовища (ділянки Мотронівсько-Аннівська та Північно-Західна), що належало продавцю на підставі спеціального дозволу на користування надрами від 31.12.2004 № 3640.

На підставі зазначеного договору ТОВ «Тіберіус Плюс» звернулося до Держгеонадра із заявою від 30.07.2024 № 3007/24-2 про внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами від 31.12.2004 № 3640 (з додатками) в частині зміни надрокористувача.

За результатами розгляду зазначеної заяви Держгеонадра прийняла наказ від 29.08.2024 № 394, відповідно до якого відмовила ТОВ «Тіберіус Плюс» у внесенні змін до спеціального дозволу на користування надрами, у зв`язку з виявленням у поданих документах недостовірних відомостей.

Цей наказ оскаржений ТОВ «Тіберіус Плюс» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Спір розглядається в межах справи № 160/20856/24.

Держгеонадра 11.04.2025 видано наказ № 123, яким припинено дію спеціального дозволу на користування надрами від 31.12.2004 № 3640, надрокористувач: ТОВ «Мотронівський ГЗК».

За наведених обставин, ТОВ «Тіберіус Плюс» вважало протиправними дії відповідача, а тому просило суд забезпечити позов шляхом зупинення дії спірного наказу Держгеонадра та заборони вчиняти будь-які дії щодо передачі права користування надрами, що належало ТОВ «Мотронівський ГЗК» на підставі спеціального дозволу на користування надрами від 31.12.2004 № 3640 до набрання рішенням суду законної сили, оскільки, на думку заявника, виконання цього наказу призведе до реального та невідворотного порушення прав заявника, які неможливо буде поновити без вжиття згаданих заходів забезпечення позову.

ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

4. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2025, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025, заяву ТОВ «Тіберіус Плюс» про забезпечення позову (до подання позовної заяви) задоволено частково:

зупинено дію наказу Держгеонадра від 11.04.2025 № 123 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами» в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 3640, виданого 31.12.2004 ТОВ «Мотронівський ГЗК»;

заборонено Держгеонадра вчиняти дії щодо передачі права користування надрами, що належало ТОВ «Мотронівський ГЗК» на підставі спеціального дозволу на користування надрами від 31.12.2004 № 3640 до набрання рішенням суду законної сили;

в задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Задовольняючи заяву ТОВ «Тіберіус Плюс» про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що у зв`язку із припиненням дії спеціального дозволу на користування надрами від 31.12.2004 № 3640 на підставі спірного наказу Держгеонадра від 11.04.2025 №123, відповідачем можуть бути вчинені дії щодо передачі права користування надрами третій особі, що позбавить ТОВ «Тіберіус Плюс» можливості захистити власні інтереси та порушені права.

При цьому суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі №160/20856/24 задоволено позовну заяву ТОВ «Тіберіус Плюс»: визнано протиправним та скасовано наказ Держгеонадра від 29.08.2024 № 394 про відмову у внесені змін до спеціального дозволу на користування надрами від 31.12.2004 № 3640 за заявою ТОВ «Тіберіус Плюс» від 02.08.2024; зобов`язано Держгеонадра прийняти рішення у формі наказу про внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами від 31.12.2004 №3640 в частині власника (надрокористувача), на підставі поданої ТОВ «Тіберіус Плюс» заяви від 02.08.2024 №3007/24-2 та внести відповідні зміни до Державного реєстру спеціальних дозволів на користування надрами. При цьому відповідно до відомостей Єдиного реєстру судових рішень зазначене рішення суду не набрало законної сили.

ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

5. Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, Держгеонадра подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025 і відмовити ТОВ «Тіберіус Плюс» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

6. На обґрунтування касаційної скарги Держгеонадра зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також не врахували що оскаржуваний наказ від 11.04.2025 № 123 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами» в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами від 31.12.2004 № 3640, виданого ТОВ «Мотронівський ГЗК прийнято на виконання вимог пункт 8 частини другої статті 26 Кодексу України про надра, згідно з рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 24.06.2024 «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеним в дію Указом Президента України від 24.06.2024 № 376/2024.

Скаржник, покликаючись на висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17 та від 30.07.2020 у справі № 640/15124/19 щодо питань забезпечення позову, вважає, що ТОВ «Тіберіус Плюс» не обґрунтувало, як невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити відновлення його порушених прав.

7. Верховний Суд ухвалою від 30.06.2024 відкрив касаційне провадження, витребував матеріали справи та запропонував учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.

8. ТОВ «Мотронівський ГЗК» та ТОВ «Тіберіус Плюс» подали відзиви, у яких просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін. Вважають, що вжиті судами заходи, у цьому конкретному випадку, є адекватними і співмірним з предметом спору й не завдають жодної шкоди інтересам відповідача.

ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Перевіряючи у межах повноважень, визначених частинами першою - другою статті 341 КАС України, правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам скаржника, висловленим у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить з такого.

10. Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 розділу І Загальних положень КАС України, яка визначає підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі, метою якого є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

11. Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

12. Одночасно колегія суддів зазначає, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

13. За умовами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

забороною відповідачу вчиняти певні дії;

забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

14. Згідно із частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

15. Колегія суддів зазначає, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

16. Комітет Міністрів Ради Європи (далі - КМРЄ) у параграфі І та ІІ Рекомендацій від 13.09.1989 №R(89)8 «Про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах» (on provisional court protection in administrative matters) наголосив, що заявник може просити суд або інший компетентний орган вжити заходи тимчасового захисту від адміністративного акта; надаючи особі тимчасовий захист, суд бере до уваги всі обставини та інтереси; такі заходи можуть вживатися зокрема, у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо аргументи заявника на перший погляд (prima facie) спростовують правомірність такого акта.

17. КМРЄ у пункті «d» глави 5 «Ефективність судового розгляду» Рекомендацій (2004)20 «Про судовий перегляд адміністративних актів» (on judicial review of administrative acts), прийнятих 15.12.2004, також вказав, що суд повинен мати право надавати тимчасові заходи захисту до завершення провадження.

18. Водночас Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) притримується позиції, згідно з якою заходи забезпечення (тимчасові заборони), які вживає суд у процесі вирішення спору, повинні відповідати закону, враховувати суспільні (загальні) інтереси та пропорційність між використаними засобами та метою, яку прагне суд досягнути (рішення ЄСПЛ від 17.05.2016 у справі «Джиніч проти Хорватії» (Dћiniж v. Croatia), № 38359/13, пункти 61-62; рішення ЄСПЛ від 16.03.2021 у справі «Карагасаноглу проти Туреччини» (Karahasanoglu v. Turkey), заяви №21392/08 та 2 інші, пункти 144-153).

19. Отже, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

20. Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

21. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

22. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

23. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

24. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 640/6840/20 та від 16.01.2023 у справі № 640/1995/22.

25. Водночас колегія суддів зазначає, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

26. Зміст поданої заявником заяви про забезпечення позову зводиться до того, що через припинення дії спеціального дозволу на користування надрами за наказом Держгеонадра від 11.04.2025 № 123 відповідачем можуть бути вчинені дії з відчуження права користування надрами Малишевського родовища (ділянки Мотронівсько-Аннівська та Північно-Західна) на користь третьої особи, що позбавить ТОВ «Тіберіус Плюс» можливості реалізувати власний законний інтерес у здійсненні господарської діяльності з розробки корисних копалин на підставі укладеного договору купівлі-продажу від 25.06.2024 № 25/06-24, відповідно до якого ТОВ «Тіберіус Плюс» прийняло право користування надрами (видобування) на ділянках Малишевського родовища, що належало ТОВ «Мотронівський ГЗК».

27. Спірний наказ від 11.04.2025 № 123, на переконання ТОВ «Тіберіус Плюс», прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства.

28. ТОВ «Тіберіус Плюс» стверджує, що ухвалене на його користь рішення суду може бути знівельоване відповідачем. Так, в разі визнання протиправними дій Держдгеонадра щодо прийняття спірного наказу від 11.04.2025 № 123 та за умови відчуження ділянки надр добросовісному набувачеві, єдиним засобом захисту прав ТОВ «Тіберіус Плюс» буде судовий процес про відшкодування завданих державним органом збитків, що матиме затяжний характер, призведе до додаткових витрат та не захистить інтерес, що полягає у видобуванні корисних копалин на ділянках Малишевського родовища.

29. Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суди попередніх інстанцій погодилися з викладеними заявником доводами щодо необхідності забезпечення позову, оскільки реалізація спірного наказу відповідача може призвести до негативних наслідків для нього.

30. Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, враховуючи правові наслідки рішення про припинення дії спеціального дозволу на користування надрами, виконання якого може створити комплекс правових наслідків, зокрема, пов`язаних з наданням спеціального дозволу на користування надрами іншій особі, що, у разі задоволення позову ТОВ «Тіберіус Плюс» про скасування спірного наказу відповідача, позбавить заявника можливості реалізувати, на підставі договору купівлі-продажу цього спеціального дозволу, власний законний інтерес у здійсненні діяльності з користування надрами.

31. Водночас зупинення дії спірного наказу носить тимчасовий характер, не є тотожним його скасуванню та не є фактичним вирішенням спору по суті.

32. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

33. Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

34. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

35. Отже, враховуючи заявлені вимоги про забезпечення позову, колегія суддів погоджується із судовим рішенням суду першої інстанції, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції, про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у обраний заявником спосіб.

36. У цьому випадку застосування заходів забезпечення позову спрямоване виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог та встановлення їх обґрунтованості.

37. Вищевикладеним спростовуються доводи Держгеонадра, зазначені у касаційній скарзі.

38. Частиною першою статті 350 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

39. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо задоволення заяви ТОВ «Тіберіус Плюс» про забезпечення позову (до подання позовної заяви), є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної служби геології та надр України залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025 у справі №138зп-25/160 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.І. Рибачук

Судді А.А. Єзеров

Н.В. Коваленко