Справа № 140/5661/25
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року ЛуцькСправа № 140/5661/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася до суду з позовом до Рівненського окружного адміністративного суду (далі також - Рівненський ОАС, відповідач-1), Державної судової адміністрації України (далі також ДСА України, відповідач-2), в якому просила:

визнати протиправними дії Рівненського окружного адміністративного суду щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 13.03.2023 по 25.02.2025 та вихідної допомоги при звільненні в розмірі 3-х місячних суддівських винагород, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно станом на 01.01.2023 в розмірі 2684 грн, станом на 01.01.2024 та 01.01.2025 - в розмірі 3028 грн;

визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Рівненського окружного адміністративного суду в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 13.03.2023 по 25.02.2025 та вихідної допомоги при звільненні в розмірі 3-х місячних суддівських винагород, виходячи із встановленого на 01.01.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн та відповідно станом на 01.01.2024 і 01.01.2025 в розмірі 3 028 грн 00 коп.;

зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Рівненський окружний адміністративний суд бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 13.03.2023 по 31.12.2023 виходячи із встановленого на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого становить 2684 грн та суддівської винагороди за період з 01.01.2024 по 25.02.2025 і вихідної допомоги при звільненні, виходячи із встановленого на 01.01.2024 і на 01.01.2025 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3028 грн;

зобов`язати Рівненський окружний адміністративний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 13.03.2023 по 31.12.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн, та за період 01.01.2024 по 25.02.2025 (включно) і вихідну допомогу при звільненні в розмірі трьох місячних суддівських винагород, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн 00 коп., із урахуванням раніше виплачених сум.

Позов мотивовано тим, що всупереч вимог статті 130 Конституції України, ст. 135 та 143 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» нарахування та виплата їй суддівської винагороди за період з 13.03.2023 по 25.02.2025 (в т.ч. сум належних при звільненні), вихідної допомоги при звільненні, здійснювалися Рівненським ОАС виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102,00 грн, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого відповідно на 01.01.2023 в розмірі 2684 грн., на 01.01.2024 і на 01.01.2025 року в розмірі 3028,00 грн.

У своїх доводах позивачка наполягає на тому, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі України від 15.07.1999 №966-XIV «Про прожитковий мінімум».

Вказує, що Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» і за приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, щодо яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Як наслідок позивачка стверджує, що будь-яких законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення її суддівської винагороди, вихідної допомоги при звільненні не було і немає.

З урахуванням викладеного просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

11.06.2025 на адресу суду надійшов відзив Рівненського ОАС на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію відповідач-1 мотивує тим, що у спірний період ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді судді Рівненського ОАС та здійснюючи правосуддя, не оскаржувала розмір своєї суддівської винагороди, визначений з урахуванням посадового окладу судді (який/яка здійснює правосуддя), передбаченого штатними розписами Рівненського ОАС на відповідний рік, незважаючи на щомісячний характер таких платежів.

Вказує, що нарахування і виплата суддівської винагороди як судді ОСОБА_1 , так і іншим суддям Рівненського ОАС (які здійснюють правосуддя) проводилися виходячи з розрахунку 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який застосовується з 01.01.2023, з 01.01.2024 та з 01.01.2025 відповідно для визначення базового розміру посадового окладу судді (2102,00 грн), з урахуванням регіонального коефіцієнта 1,1.

Констатує, що приписами законів України №2710-IX, №3460-IX, №4059-IX з 01.01.2023, 01.01.2024 та з 01.01.2025 відповідно встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді. Вказані положення законів є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), а тому, були застосовані для визначення розміру посадового окладу позивачки.

На переконання відповідача-1, норма частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII є бланкетною, оскільки встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для працездатних осіб для обчислення базового розміру посадового окладу, зокрема, судді місцевого суду (30), однак не встановлює розміру прожиткового мінімуму, що необхідний для цього. Відтак, необхідно враховувати положення інших законів, які визначають розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, якими, за даних обставин, є саме закони України №2710-IX, №3460-IX та №4059-IX. Норми вказаних нормативно-правових актів доповнюють частину третю статті 135 Закону №1402-VIII (в контексті кожного календарного періоду (року), якого вони стосуються) і становлять єдину спеціальну норму, якою визначено розмір базового посадового окладу судді.

Таким чином, вважає, що при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди за період роботи з 13.03.2023 до 25.02.2025, вихідної допомоги у зв`язку із виходом у відставку Рівненський ОАС діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (а.с.35-40).

У відповідь на відзив позивачка підтримала обгрунтування позову, викладені у позовній заяві. Повторно звернула увагу суду, що у будь-якому випадку обмеження суддівської винагороди не може бути здійснене шляхом ухвалення Закону України Про державний бюджет України на відповідний період, а лише виключно шляхом внесення змін до спеціального закону, яким є Закон України «Про судоустрій і статус суддів». Оскільки стаття 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не зазнала змін, відповідно, не може бути змінено базу розрахунку суддівської винагороди (а.с.49-54).

Відповідач-2 (Державна судова адміністрація України) правом на подання відзиву не скористався. Про розгляд даної справи повідомлений належним чином (а.с.34).

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_2 ) указом Президента України від 13.05.2009 №320/2009 «Про призначення суддів» призначена на посаду судді Рівненського окружного адміністративного суду строком на п`ять років.

Наказом Рівненського окружного адміністративного суду від 04.08.2009 №52-к «Про переведення ОСОБА_3 » позивачка переведена на посаду судді Рівненського окружного адміністративного суду строком на п`ять років з 04.08.2009, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (а.с.20).

Указом Президента України від 03.04.2017 №95/2017 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено на посаду судді Рівненського окружного адміністративного суду безстроково.

Наказом Рівненського окружного адміністративного суду від 04.04.2017 №22-к «Про призначення судді ОСОБА_1 на посаду судді безстроково» позивач є суддею цього суду безстроково (а.с.19).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 25.02.2025 №316/0/15-25 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Рівненського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.15-17).

Наказом Рівненського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 №50-к «Про відрахування зі штату судді ОСОБА_1 » відраховано суддю ОСОБА_1 зі штату суду (а.с.18).

Згідно із довідок про заробітну плату №40-53/39, №40-53/40 та №40-53/41 від 08.05.2025 (а.с.22-24) розмір суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з березня 2023 по 25.02.2025 розрахований виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.

Відповідно до повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні (а.с.21) ОСОБА_1 нараховано та виплачено вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою, визначену ст. 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 VIII, в розмірі 3 (трьох) місячних суддівських винагород за останньою посадою, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102, 00 грн.

Не погоджуючись з виплатою суддівської винагороди та вихідної допомоги при звільненні в неналежному розмірі, ОСОБА_1 звернувся до суду для захисту своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIІІ) регламентує організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно зі ст. 4 Закону №1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Положеннями частини першої статті 135 Закону №1402-VIII обумовлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Приписами частин 1, 3, 5 статті 116 Закону №1402-VII визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Згідно із частини 1статті 143 Закону №1402-VII судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, насамперед залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Спірним питанням у даній справі є здійснення перерахунку суддівської винагороди та вихідної допомоги при звільненні позивачки, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на відповідний календарний рік.

Визначення прожитковому мінімуму, правова основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень встановлені Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 №966-XIV.

Відповідно до ст. 1 Закону України №966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що у 2024 році прожитковий мінімум, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня - 2684 гривні, працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що у 2024 році прожитковий мінімум, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня - 3028 гривня, працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році прожитковий мінімум, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня - 3028 гривня, працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

Таким чином, окремими приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2023 року, 1 січня 2024 року та з 01 січня 2025 року відповідно, встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.

У судовій практиці Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цій категорії спорів була сформована усталена позиція, яка зводилась до того, що закон про Державний бюджет України на відповідний рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року (зокрема, але не виключно: у постановах від 13.07.2023 у справі №280/1233/22, від 21.03.2024 у справі №620/4971/23 та ін.).

Разом з тим у постанові від 24.04.2025 у справі №240/9028/24 Велика Палата Верховного Суду відступила від вказаних правових висновків Верховного Суду, й визначаючись у питанні наявності підстав для застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня календарного року відповідно до абзацу четвертого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та абзацу четвертого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», для розрахунку посадового окладу судді виходила з таких міркувань:

«Безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі №966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Водночас законодавець, починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи.

Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.

Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Відтак з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів, починаючи із 2021 року, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.07.2023 у справі №280/1233/22 та 21.03.2024 у справі №620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Також згідно усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого вона відступила, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду»

Відповідно до імперативних приписів ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи релевантний до розглядуваної справи висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 24.04.2025 в справі №240/9028/24, суд резюмує, що закони України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік», «Про Державний бюджет України на 2025 рік» не змінювали розмір суддівської винагороди, а лише запровадили розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, тому саме цей грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

За цих обставин відсутні підстави для здійснення перерахунку суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 13.03.2023 по 31.12.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн, та за період 01.01.2024 по 25.02.2025 (включно) і вихідної допомоги при звільненні в розмірі трьох місячних суддівських винагород, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн 00 коп., із урахуванням раніше виплачених сум.

Тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи поведінку відповідачів, яка зумовила пред`явлення позивачкою цього позову, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах Рівненський ОАС та ДСА України діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову повністю підстави для розподілу судових витрат між сторонами відсутні.

Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 250, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Рівненського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано судом 27 серпня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач-1: Рівненський окружний адміністративний суд (33028, Рівненська область, місто Рівне, вулиця 16 Липня, будинок 87; ).

Відповідач-2: Державна судова адміністрація України (01601, місто Київ, вул. Липська, 18/5; ).

Суддя Н. В. Стецик