Справа № 140/2148/25
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2148/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 30.12.2024 №ПШ 039268 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, 30.12.2024 відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 039268, у якій вказано, що ОСОБА_1 як перевізником під час експлуатації автомобіля водієм ОСОБА_2 допущено відсутність документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: тахокарти водія ОСОБА_2 за 20.11.2024.

Позивач не погоджується із вказаною постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, оскільки вона не має статусу автомобільного перевізника, а отже не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Враховуючи наведене, позивач просила адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.25).

Представник відповідача у відзиві на позов позовні вимоги не визнала. В обґрунтування своєї позиції вказала, що у постанові №ПШ 038192 зазначено, що передбачений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» перелік документів не є вичерпним. Згідно приписів Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Таким чином, в контексті статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти, роздруківки даних роботи тахографа у кількості, що передбачена ЄУТР необхідно відносити до категорії «інші документи, передбачені законодавством». Відтак, доводи позивача про те, що статтею 48 України «Про автомобільний транспорт» не передбачено обов`язок мати картку водія та роздруківку є беззмістовними. Наявність тахографу у перевіреному транспортному засобі та здійснення зазначеними транспортними засобами саме внутрішніх перевезень позивачем не заперечується та не є спірними обставинами.

За відсутності у слоті тахографа особистої картки водія, інформація про режим праці та відпочинку водія не буде фіксуватися, а отже і порушуватимуться чинні вимоги законодавства у сфері автомобільного транспорту. Факт невикористання особистої картки водієм ОСОБА_2 у вказані інспектором дні, підтверджено роздруківками та таблицею діяльності водія.

Актом №049633 від 21.11.2024 зафіксовано відсутність на момент проведення перевірки щоденного реєстраційного листа режимів праці та відпочинку (тахокарти) за 20.11.2024. За умов невикористання особистої картки водія, така роздруківка й не може бути надана. Невикористання особистої картки водія спричиняє неможливість зробити і надати роздруківку роботи тахографа, що й мало місце в даній справі.

Відповідно, у зв`язку із відсутністю у водія щоденного реєстраційного листа режимів праці та відпочинку (тахокарти), відсутньою є й роздруківка, вірним є висновок про відсутність вказаних документів під час перевірки, що в свою чергою є підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу.

У статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Окрім цього, за відсутності на момент перевірки документу, що підтверджує факт передачі транспортного засобі іншій особі, і такий документ не надано до територіального органу Укртрансбезпеки до розгляду справи, то автомобільним перевізником слід вважати власника транспортного засобу.

Вважає, що відповідач належним чином виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваної постанови, тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні (а.с.28-35).

Судом встановлено, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області 21.11.2024 на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 15.11.2024 №0000761 проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт №049633 від 21.11.2024.

Актом №049633 зафіксовано, що водій надав для перевірки посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб (далі ТЗ), ТТН (товаро-транспортну накладну) від 20.11.2024. Під час зазначеної перевірки було виявлено, що ТЗ MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевозився вантаж за відсутності у водія на момент перевірки щоденного реєстраційного листка режимів праці та відпочинку (тахокартки) за 20.11.2024. (а.с. 37)

11.12.2024 Відділом державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті було складено та направлено ОСОБА_1 повідомлення про розгляд справи про порушення абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідно до акту №049633.

30.12.2024 Відділом державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №039268. У даній постанові вказано, що ОСОБА_1 , як перевізником, під час експлуатації автомобіля водієм ОСОБА_2 допущено відсутність документів, перелік яких визначений статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: тахокарти водія ОСОБА_2 за 20.11.2024.

Позивач не погоджується із вказаною постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, оскільки не вважає себе автомобільним перевізником, а лише власником транспортного засобу, та звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин сьомої, чотирнадцятої статті 6 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІII «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-ІII) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 1, абзацом першим пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Абзацом третім пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 №592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Волинській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 №196-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, зокрема Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, реорганізувавши шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Волинській області.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 №1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» утворено відділи державного нагляду (контролю) у Волинській області.

Отже, здійснення державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства є повноваженнями відповідача.

Щодо позовної вимоги про скасування постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ039268 від 30.12.2024, суд зазначає наступне.

Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті (Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103)

Відповідно до підпункту 15, 27 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, передбачена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі Порядок №1567).

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон №2344-ІІІ.

Згідно з статтею 5 Закону №2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України (стаття 6 Закону №2344-ІІІ).

Згідно з положеннями статті 49 Закону №2344-ІІІ, водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень, дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Інструкції №385 визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Пунктом 1.3 Інструкції №385 визначено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №385 терміни вживаються у такому значенні:

контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №385, транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа:

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у

разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994 016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Отже, під час перевірки водії зобов`язаний надавати інспектору для контролю тахокарти за поточний день перевірки та 28 попередніх днів.

Наявність тахографу у перевіреному транспортному засобі та здійснення зазначеним транспортним засобом саме внутрішніх перевезень Позивачем не заперечується та не є спірною обставиною.

Щодо встановлення автомобільного перевізника, з огляду на подані документи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 із 2024 року є фізичною особою-підприємцем, про що свідчить Витяг з ЄДР (а.с. 46) Основним видом діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41), транспортне оброблення вантажів (КВЕД 52.24), інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (КВЕД 52.29), надання послуг перевезення речей (переїзду) (КВЕД 49.42).

Згідно статті 1 Закону №2344-ІП автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до статті 33 Закону №2344-ІІІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно з пунктами 3.1-3.5. пункту 3 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі Правила перевезення вантажів), договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі Замовники).

Договір про перевезення вантажів може укладатися Перевізником з посередницьким підприємством, яке користується правами та несе обов`язки і відповідальність, що передбачені для вантажовідправників і вантажоодержувачів. Ініціативу про встановлення договірних стосунків для перевезення вантажів автомобільним транспортом може виявити як Перевізник, так і вантажовідправник (вантажоодержувач) - майбутній Замовник. Після того, як Перевізник і Замовник узгодили умови перевезень і розрахунки, стверджений підписом Перевізника проект Договору з необхідними до нього додатками в двох екземплярах Перевізник зобов`язаний направити Замовнику не пізніше ніж через три дні після його узгодження. У Договорі встановлюються: термін його дії, обсяги перевезень, умови перевезень (режим роботи по видачі та прийманню вантажу, забезпечення схоронності вантажу, виконання вантажно-розвантажувальних робіт і таке інше), вартість перевезень і порядок розрахунків, порядок визначення раціональних маршрутів, обов`язки сторін, відповідальність тощо.

За текстом підпункту 10.1 пункту 10 Правил перевезення вантажів перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених Договорів із Замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовими договорами (додаток 2).

За підпунктом 10.10 пункту 10 Правил перевезення вантажів за домовленістю сторін водій може виконувати обов`язки супровідника вантажів (експедитора).

За підпунктами 11.1, 11.3, 11.5 пункту II Правил перевезення вантажів основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Таким чином, наявність та виконання договору перевезення вантажів підтверджується складання товарно-транспортної накладної Вантажовідправником.

Згідно частини першої статті 34 закону №2344-Ш автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Варто зазначити, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

В контексті зазначеного необхідно вказати, що наявні висновки щодо застосування норм права, у справах де Верховний Суд досліджував питання про те, за яким документом визначається автомобільний перевізник - свідоцтвом про реєстрацію чи товарно- транспортною накладною -за умови а) наявності і свідоцтва про реєстрацію ТЗ і ТТН; б) власник ТЗ та автомобільний перевізник зазначений у ТТН є різними особами; в) обидва документи надавались під час перевірки інспектору.

В даному випадку слід зазначити, що Верховним Судом у постанові від 22.02.2023 у справі №240/22448/20 зауважено, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується саме до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.08.2023 у справі №600/1407/22-а, від 06.07.2023 у справі №560/514/22, від 01.06.2023 у справі №640/39442/21.

При цьому, важливо зазначити, що водій ТЗ перед прийняттям вантажу зобов`язаний перевірити відповідність реквізитів ТТН договору перевезення, в тому числі відповідність перевізника, зазначеного у ТТН договору перевезення. Відповідно, за умови будь-яких невідповідностей, водій може відмовитись від прийняття вантажу для перевезення, узгодивши зазначене з перевізником. При цьому, приймаючи вантаж до перевезення, підтверджується достовірність внесених даних до ТТН. Відтак, з огляду на приписи законодавства, можна вважати, що виникає презумпція достовірності даних внесених до ТТН.

З аналізу зазначеного та в контексті даного спору орган контролю (тобто Відповідач) як і наголошує Верховний Суд, зобов`язаний був визначити автомобільним перевізником того, хто вказаний ним в товарно-транспортній накладній, а наявність чи відсутність тимчасового чи реєстраційного талону є уже предметом з`ясування законності використання транспортного-засобу і можливо накладенням штрафу за відсутність документу який це підтверджує (але дане питання не є релевантним до цієї справи).

У даних спірних правовідносинах власником транспортного засобу та перевізником відповідно до ТТН №2024/11/21/2510 від 20.11.2024 (факт пред`явлення під час перевірки якої зафіксовано Актом №049633) є одна й та сама особа ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (зазначений у ТТН та вказаний у позовній заяві ідентичний).

Таким чином, аналізуючи практику Верховного Суду вбачається чітка позиція щодо визначення автомобільного перевізника, а саме - відповідно до інформації, зазначеної в товарно-транспортній накладній, що надана під час перевірки. Застосовуючи вказані висновки до даних правовідносин, автомобільним перевізником є ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 49 Закону №2344-ІІІ, водій транспортного засобу зобов`язаний:

мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень;

перевіряти надійність пломбування, закріплення, накриття та ув`язування вантажу для його безпечного перевезення;

забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, та своєчасно його доставити вантажовласнику (уповноваженій ним особі);

дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Таким чином, до автомобільного перевізника спрямована вимога, щодо забезпечення документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах.

Відповідно до п. 1 Порядку №590, цей Порядок регулює застосування, зберігання, видачу, приймання (повернення) засобів фото- і відеофіксації, доступу до фото- і відеозаписів посадовими особами Укртрансбезпеки під час здійснення їхніх повноважень, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої за допомогою засобів фото- і відеофіксації.

Відповідно до п. 4 розділу II Порядку №590, портативний відеореєстратор, як правило, закріплюється на форменому одязі посадової особи Укртрансбезпеки або іншим способом, який забезпечує ефективну та якісну відеозйомку заходів, визначених пунктом З розділу І цього Порядку.

Відповідно до 5 розділу II Порядку №590, портативний відео реєстратор вмикається посадовою особою Укртрансбезпеки та повинен перебувати в режимі відеозйомки з аудіо супроводженням під час здійснення відповідних заходів, визначених пунктом 3 розділу І цього Порядку, крім випадків, пов`язаних з виникненням у посадової особи Укртрансбезпеки приватного становища (відвідування вбиральні, кімнати відпочинку, перерви для приймання їжі тощо).

Посадова особа Укртрансбезпеки зобов`язана вмикати портативний відеореєстратор під час:

рейдових перевірок (перевірок на дорозі): зупинення транспортного засобу, процесів виявлення та фіксування порушень, спілкування з фізичними особами;

планових, позапланових перевірок: під час спілкування з суб`єктами господарювання, визначеними Законами України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про ліцензування видів господарської діяльності», та їхніми представниками; процесу вручення посвідчення (направлення); виявлення недоліків у процесі перевірки (на усну вимогу не надано запитуваної інформації); процесу вручення акту, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) та ознайомлення з ним; процесу вручення припису/розпорядження; процесу вручення протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, обов`язок здійснювати відео-фіксацію рейдової перевірки передбачено абзацом 7 частини 19 статті 6 Закону №2344-ІІІ, частиною 8 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», підпунктом 10 пункту 7 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103.

Долучений до відзиву відеозапис перевірки отриманий з дотриманням та на підставі норм чинного законодавства відповідає вимогам статі 74 КАС України. Перевірка фіксувалась за допомогою боді-камери інспектора.

Із відеозапису перевірки слідує наступне:

- На запитання інспектора «це вчора вам дав перевізник листа?», водій підтверджує, що отримав бланк підтвердження діяльності від перевізника (див з 07:30 сек. частини 1 відео);

Інспектор роз`яснює «всі матеріали складаються на автомобільного перевізника, у вас автомобільний перевізник Литвин», що водій не заперечує (див. з 12:10 сек частини 1 відео);

При ознайомленні з актом перевірки Інспектор роз`яснює «перевізник ОСОБА_1 », з чим водій погоджується та ствердно киває головою (див. з 29:50 сек частини 1 відео);

Відеозаписом підтверджується що водій виконує перевезення як працівник (див. з 06:40 сек частини І відео).

Отже, відеозаписом перевірки зафіксовані пояснення водія, які підтверджують факт виконання водієм перевезень в інтересах ОСОБА_1 .

Варто зазначити, що відповідно до п. 6.4 Положення №340, у разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).Отже, інформація про автомобільного перевізника також міститься у бланку підтвердження діяльності.

Так, наданий водієм під час перевірки бланк підтвердження діяльності містить інформацію про те, що він виданий перевізником ФОП ОСОБА_1 , Волинська обл, Володимирський р-н, с. Маньків, водію ОСОБА_2 .

Варто зауважити, що відповідно до висновків Верховного Суду, контролюючий орган визначає автомобільного перевізника із документів, що містять достовірну інформацію, які надає водій посадовій особі (з аналізу постанови Верховного Суду від 19.10.2023 у справі №640/27759/21).

При цьому, в даній справі позивач не зазначає, що водій під час перевірки надавав документ, який би підтверджував виконання перевезень особою відмінною від власника ТЗ, а лише вказує, що дана копія нотаріально засвідченого договору оренди транспортних засобів від 02.02.2022 додана до позовної заяви. Варто зазначити, що позивач не надав підтверджень передачі ТЗ іншій особі до суду, а також не підтвердив факт передачі й виконання перевезень іншою особою.

Відтак, достовірна інформація, що вказує на відповідальну особу в даному випадку є позивач, яка окрім того згідно з реєстрів є власником ТЗ (вказана обставина позивачем не заперечується). При цьому, позивач не був позбавлений права під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, надати пояснення та/або додаткові докази Державній служби України з безпеки на транспорті в особі відділу Державного нагляду (контролю) у Волинській області, щодо складення документів відносно неналежної особи.

Таким чином, факт виконання перевезень ОСОБА_1 , яка є підприємцем, підтверджується ТТН, належністю ТЗ позивачці, бланком підтвердження діяльності, поясненнями водія зафіксованими відеозаписом перевірки, а тому саме ОСОБА_1 , є автомобільним перевізником і відповідно несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, оскільки факт відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону №2344-ІІІ не спростовується матеріалами справи, що насамперед, зумовлює накладення штрафу за таке порушення.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (43020, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Підгаєцька, будинок 3) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк