Справа № 280/5075/25
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року Справа № 280/5075/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17.06.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорта позивача про видачу направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії, поданого 25.03.2025;

- зобов`язати відповідача видати позивачу направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби;

- судові витрати стягнути з відповідача.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.06.2025 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), позивачу було надано 10-денний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 30.06.2025 задоволено клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду із даною позовною заявою та поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду, відкрито провадження у справі №280/5075/25, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження).

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№30165 від 17.06.2025). Зокрема зазначено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Згідно із свідоцтвом про хворобу №125/с від 16.03.2017 військово-лікарською комісією ДУ ТМО МВС України в Запорізькій області позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Разом із тим, відповідно до довідок військово-лікарської комісії, позивач має низку захворювань, що перешкоджають проходженню ним військової служби, у зв`язку із чим 25.03.2025 позивачем було подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_4 про видачу у встановленому порядку направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності/непридатності до військової служби. Разом із рапортом представником позивача було надіслано адвокатський запит щодо надання інформації про результати розгляду рапорта солдата ОСОБА_1 від 25.03.2025 про видачу направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії, у відповідь на який відповідачем листом №1180 від 21.04.2025 було роз`яснено, що позивач перебуває в самовільному залишенні військової частини, що унеможливлює розгляд його рапорту та видачу йому направлення. Оформлення направлення на проходження позивачем військово-лікарської комісії для встановлення ступеня придатності до військової служби відповідачем не здійснено. Не погоджуючись з бездіяльністю командування військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту позивача про видачу направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву (вх.№35358 від 14.07.2025). Зокрема зазначено, що військовослужбовець ОСОБА_2 08.03.2025 самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку із чим його відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 05.05.2025 №127 увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Водночас вказано, що до 08.03.2025 позивач з будь-якими рапортами до командування військової частини НОМЕР_2 не звертався. Крім того, зазначено, що у відповідь на адвокатський запит представника позивача відповідачем було надано лист від 21.04.2025 №1180 у якому зазначено, що військовослужбовець ОСОБА_2 перебуває в самовільному залишенні військової частини, що у свою чергу унеможливлює розгляд його рапорту та видачу йому направлення, тому для отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії позивачу необхідно прибути до військової частини. Відтак, військова частина НОМЕР_2 належним чином розглянула заяву та рапорт позивача, надавши обґрунтовану відмову та роз`яснення щодо порядку отримання направлення на військово-лікарську комісію. З огляду на вищевикладене представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_5 від 31.10.2022 (а.с.14-17).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 від 20.05.2024 позивач має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.10).

Згідно із свідоцтвом про хворобу №125/с від 16.03.2017 військово-лікарською комісією ДУ ТМО МВС України в Запорізькій області позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час (а.с.19).

У відповідності до довідки ВЛК №36 від 20.01.2023 позивачу встановлено діагноз: стан після операцій (розкриття абсцесу пілонідальної кістки та висічення пілонідальної нориці) з тимчасовим порушенням функцій. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 59 графи ІІ Розкладу хвороб, позивач потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с.20).

Згідно з довідкою ВЛК №01-06/773 від 28.03.2023 позивачу встановлено діагноз: стан після операції (лапароскопія, задня крурорафія, фундоплікація за Тупе) з приводу защемленої аксіальної грижі стравохідного отвору діафрагми ІІІ ступеня з тимчасовим порушенням функцій. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 59 графи ІІ Розкладу хвороб, позивач потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с 20 зворотній бік).

Довідкою ВЛК №1318 від 11.05.2023 позивачу встановлено діагноз: Ахалазія кардії? НЦД за гіпертонічним типом. СН0 ст. Наслідки вибухової травми у вигляді цефалгічного синдрому з незначним порушенням функцій. Вертеброгенна цервікалгія, люмбалгія, стадія нестійої ремісії, без порушення функцій. Зміцнілі післяопераційні рубці черевної стінки після операції (23.03.2023) лапароскопія, задня крурорафія, фундоплікація за Тупе, дренування черевної порожнини з приводу защемленої аксіальної грижі стравохідного отвору діафрагми ІІІ ступеня з порушенням функції травлення. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статей графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ потребує лікування в стаціонару в КНП «Павлоградська лікарня інтенсивної терапії» Павлоградської міської лікарні, подальшим переоглядом ВЛК (а.с.21).

Згідно з довідкою ВЛК від 06.06.2023 №225 позивачу встановлено діагноз: стан після оперативного лікування (23.03.2023) з приводу защемленої грижі стравохідного отвору діафрагми (задня крурорафія, фундоплікація за Тупе). Зміцнілі рубці передньої черевної стінки. Хронічний гастроуденіт асоційований з НР Хронічний панкреатит з больовим та диспенсичним синдромами. Порушення функції травлення незначного ступеню. Тораколюмбалгія без порушення функції. СКХ: дрібні конкременти обох нирок. СПО 1999 нефролітотомія ліворуч. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 56 графи ІІ Розкладу хвороб, позивач потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с.21 зворотній бік).

26.02.2025 Військовою частиною НОМЕР_7 позивачу було видано направлення на консультацію до гастроентеролога для корекції терапії та вирішення подальшої тактики ведення (а.с.22).

Згодом, 10.03.2025 Військовою частиною НОМЕР_7 позивачу було видано направлення на стаціонарне обстеження та лікування до гастроентерологічного відділення (а.с.31)

У період з 11.03.2025 по 21.03.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Дніпропетровській обласній клінічній лікарні ім. І.І. Мечникова. Після лікування позивачу було рекомендовано звернутися до лікаря (а.с.31 зворотній бік - 33).

25.03.2025 позивач за допомогою свого представника направив на адресу військової частини НОМЕР_2 рапорт у якому, зокрема, просив забезпечити надання законної можливості проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності-непридатності до військової служби, для чого видати у встановленому порядку направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією, службову характеристику для проведення медичного огляду військово-лікарською комісією та пакет інших необхідних документів для проходження медичного огляду (а.с.33 зворотній бік-34).

У відповідь на адвокатський запит представника позивача щодо надання інформації про результати розгляду рапорта солдата ОСОБА_1 від 25.03.2025, відповідачем листом №1180 від 21.04.2025 було роз`яснено, що позивач перебуває в самовільному залишенні частини, що унеможливлює розгляд його рапорту та видачу йому направлення (а.с.35).

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту про видачу направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту про видачу направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частини сьомої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України № 2232-XII правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України Про оборону України, Про Збройні Сили України, Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом абзацу 13 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно з частиною 5 статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до частини 10 статті 2 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 (далі - Положення №402) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1.1. глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно із пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд, зокрема, військовослужбовців та членів їхніх сімей, визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Серед основних завдань військово-лікарської експертизи, згідно з пунктом 1.3. глави 1 розділу І Положення №402, є: аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я; визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть; визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 визначено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Судом встановлено, що станом на час виникнення спірних правовідносин позивач є військовослужбовцем, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Медичний огляд військовослужбовців регламентується положеннями глави 6 розділу ІI Положення №402.

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Положення № 402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

Також направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Згідно зі статтею 3 Статуту військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 5 Статуту).

Відповідно до статті 7 Статуту внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири.

За змістом статей 12 - 14 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до статей 18 та 19 Статуту військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.

Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (стаття 31 Статуту).

Як передбачено статтею 58 Статуту, командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

При цьому, за змістом статті 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, зокрема: встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками); знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями; під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю.

Відповідно до статті 254 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Обов`язок командирів (начальників) щодо виявлення турботи про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців закріплений і в частині 1 статті 11 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, в якому закріплені основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлена єдина система їх соціального та правового захисту, забезпечено гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та яким регульовано відносини у цій галузі.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби (абзац 2 частини перша статті 11 Закону №2011-XII).

Наказом Міністерства оборони України 06.08.2024 № 531 затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (далі - Порядок № 531).

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Згідно із пунктом 8 Розділу ІІ Порядку № 531 у разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Пунктом 9 Розділу ІІ Порядку № 531 передбачено, що розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Отже, спеціальними законодавчими нормами, що регламентують порядок здійснення медичного огляду військовослужбовців, передбачено, що направлення на такий огляд здійснюється прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище. При цьому, прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби. Наведені положення передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав, а також ініціювання цих питань та подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 25.03.2025 позивачем за допомогою свого представника на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 надіслано рапорт від 25.03.2025 щодо оформлення та видачі направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби.

Водночас, відповідачем під час розгляду цієї справи не надано належних та допустимих доказів щодо письмового повідомлення позивача про розгляд рапорту, відмову чи задоволення такого у визначеному законом порядку, тобто не надано доказів прийняття відповідного управлінського рішення з приводу порушених у рапорті питань.

Оформлення та видачу направлення на проходження позивачем військово-лікарської комісії для встановлення ступеня придатності до військової служби відповідачем не здійснено, доказів зворотного матеріали справи не містять.

При цьому, з наданого відповідачем у відповідь на адвокатський запит листа №1180 від 21.04.2025 судом встановлено, що у якості підстав неможливості поданого позивачем рапорту відповідач зазначає, що військовослужбовець ОСОБА_2 перебуває в самовільному залишенні частини, що унеможливлює розгляд його рапорту та видачу йому направлення.

Натомість, суд вважає за необхідне зазначити, що викладені у вказаному листі посилання відповідача на неможливість розгляду питання зазначеного у рапорті позивача з підстав самовільного залишення останнім місця несення служби є необґрунтованими, оскільки чинне законодавство не визначає відсутність на службі, як підставу для не розгляду рапортів та ця обставина не знімає з командира військової частини обов`язку розглянути адресовані йому рапорти військовослужбовця та вирішити порушені у них питання відповідно до вимог чинного законодавства.

Тобто, відповідачем безпідставно не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту позивача від 25.03.2025 щодо оформлення та видачі направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби, та відповідного рішення за результатами розгляду вказаного рапорту відповідачем не було прийнято.

У судовій правозастосовчій практиці Верховного Суду України (постанова від 13.06.2017 у справі №21-1393а17), а також Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), від 13.12.2018 у справі №800/434/17 та інших) неодноразово висловлювалась правова позиція про те, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відтак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази й надавши їм оцінку в сукупності з нормами законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку, що, незважаючи на вжиття позивачем всіх можливих і залежних від нього заходів спрямованих на отримання направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби його рапорт від 25.03.2025 було залишено без розгляду і вирішення, чим допущено протиправну бездіяльність та порушено права позивача.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлену бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо не розгляду рапорту позивача та враховуючи необхідність повного та ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання військової частини НОМЕР_2 розглянути рапорт позивача від 25.03.2025 щодо оформлення та видачі направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби та прийняти відповідне рішення.

Водночас, враховуючи те, що рішення за результатом розгляду рапорту позивача від 25.03.2025 відповідачем не приймалося суд вважає передчасними вимоги позивача щодо вирішення питання оформлення та видачу йому направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби, адже, як вже зазначалось, відповідне направлення видається саме уповноваженою особою, зокрема, й за результатами розгляду відповідного рапорту. Відтак, в задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Оскільки позивачем, в силу положень Закону України «Про судовий збір», судовий збір не сплачувався, то відповідно розподіл судових витрат в цій частині не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 143, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не розгляду рапорту від 25.03.2025 про видачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) направлення для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 25.03.2025 про видачу направлення для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби, та прийняти за результатом його розгляду відповідне рішення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 26.08.2025.

Суддя І.В.Садовий