Справа № 520/19285/25
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження №77301661 від 24.02.2025, яку оформила старший державний виконавець Я. Баранова 04.06.2025 та скасувати її;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Я. Баранової про закінчення виконавчого провадження від 04.06.2025 ВП №77301661 є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідачу копію ухвали про відкриття провадження у справі доставлено до електронного кабінету, проте у встановлений судом строк, відзив на позовну заяву не подав, про причини не подання відзиву суд не повідомив, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Третя особа правом на надання пояснень не скористалася, копію ухвали отримано засобами поштового зв`язку 12.08.2025.
Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд виходить з такого.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 у справі за №520/22210/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України - Сухина Олександра Олександровича (відповідач 1), Височанського селищного голови Мороза Олександра Васильовича (відповідач 2), третя особа - Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 у справі № 520/22210/24 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності розгляд заяви ОСОБА_1 від 28.06.2024 стосовно дій депутата Височанської селищної ради М. Благовестова та посадової особи Височанської селищної ради П. Гнатченка та зобов`язання розглянути заяву.

Прийнято в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України стосовно належного та в повному обсязі розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.06.2024.

Зобов`язано начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.06.2024 та надати детальну інформацію про результати попереднього розгляду, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 у справі № 520/22210/24 залишено без змін.

24.02.2025 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Яною Барановою відкрито виконавче провадження ВП №77301661 за виконавчим листом №520/22210/24, виданим Харківським окружним адміністративним судом 17.02.2025.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Яною Барановою від 04.06.2025 закінчено виконавче провадження ВП №77301661 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

У постанові зазначено, що листом від 13.05.2025 за №55460-2025 начальником 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України повідомлено про повне фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою державного виконавця, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом № 1404-VІІІ.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 18 вказаного Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Нормами пункту 9 частини 1 ст.39 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Верховний Суд у постанові 21.08.2024 у справі № 240/27324/23 сформулював правову позицію щодо застосування пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, згідно з якою виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

Верховний Суд дійшов висновку, що державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

Так, у межах виконавчого провадження ВП №77301661 з примусового виконання виконавчого листа у справі №520/22210/24 на боржника - начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, покладалося зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.06.2024 та надати детальну інформацію про результати попереднього розгляду, з урахуванням висновків суду.

Зі змісту оскаржуваної постанови державного виконавця, зокрема, начальник 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України листом від 13.05.2025 за вих. № 55460-2025 повідомив про виконання рішення суду, згідно з виконавчим документом (До 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі Управління) надійшов виконавчий лист № 520/22210/24 від 17.02.2025, що видав Харківський окружний адміністративний суд (далі Суд) з приводу зобов`язання Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.06.2024 та надати детальну інформацію про результати попереднього розгляду, з урахуванням висновків Харківського окружного адміністративного суду. Повідомлено, що Управлінням на виконання постанови Суду у справі № 520/22210/24 від 17.02.2025 повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 28.06.2024 та надано детальну інформацію про результати розгляду, з урахуванням висновків суду. Також, додатково надано копію відповіді ОСОБА_1 , як доказ про виконання постанови суду у справі № 520/22210/24 від 17.02.2025).

Суд зауважує, що в межах спірних правовідносин на боржника покладався обов`язок повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.06.2024 та надати детальну інформацію про результати попереднього розгляду, з урахуванням висновків суду, утім матеріали справи не містять первинних документів, в яких відображено виконання судового рішення у справі №520/22210/24.

На переконання суду, сам по собі лист боржника від 13.05.2025 за вих. № 55460-2025 про повне виконання судового рішення, за відсутності належних доказів на підтвердження обставин такого виконання, не підтверджує виконання боржником судового рішення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що обставини фактичного невиконання начальником 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України судового рішення у справі №520/22210/24 від 17.01.2025 знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, суд дійшов висновку про протиправність передчасність винесення старшим державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.06.2025 ВП №77301661 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VІІІ, що є підставою для її скасування та задоволення позову.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язати відповідача продовжити виконавчі дії, щодо виконання вимог рішення суду, постановленого у справі №520/22210/24 від 17.01.2025, починаючи з накладення штрафу на боржника.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо накладення штрафу є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача продовжити виконавчі дії щодо виконання вимог рішення суду, постановленого у справі №520/22210/24 від 17.01.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-258, 287, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Студентська, буд. 5/4, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61024, ), третя особа Начальник 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Сухина Олександр Олександрович (вул. Весніна, буд.14, під.1, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61023) про визнання незаконною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Яни Баранової про закінчення виконавчого провадження від 04 червня 2025 року ВП №77301661.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції продовжити виконавчі дії щодо виконання вимог рішення суду, постановленого у справі №520/22210/24 від 17.01.2025.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку та строк, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 27.08.2025.

Суддя О.М. Шляхова