Справа № 160/8005/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/8005/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 в адміністративній справі №160/8005/24 за позовом Військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат,-

УСТАНОВИВ:

28.03.2024р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з солдата ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) переплату грошового забезпечення за грудень 2023 року у розмірі 20586,3 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10.10.2023 року №288 солдата ОСОБА_1 , призваного по мобілізації 01.09.2023 року, зараховано до списків військової частини НОМЕР_2 та поставлено на всі види забезпечення. 24.11.2023 року солдат ОСОБА_3 був госпіталізований в Дніпровську багатопрофільну лікарню з надання психіатричної допомоги м. Дніпро, 13 відділення (наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.11.2023 року №334). 25.01.2024 року лікарем медичного пункту військової частини НОМЕР_2 отримана інформація про те, що 06.12.2023 року солдат ОСОБА_3 був виписаний з медичного закладу. В розташування військової частини не повернувся, місцезнаходження його невідоме. За даним фактом, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно господарської діяльності) від 25.01.2024 року №74 призначено службове розслідування. Службовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_3 не повернувся на службу з лікувального закладу 07.12.2023 року (медичні документи особисто військовослужбовцем не надано), незаконно перебуває поза межами місця несення військової служби та розташуванням підрозділу, що призвело до неправомірної переплати грошового забезпечення на загальну суму 20586,30 грн. 02.03.2024 року слідчим ТУ ДБР у м. Мелітополь було внесено відомості до ЄРДР за №001757 за фактом наявності в діях солдата ОСОБА_4 ознак кримінального злочину, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального Кодексу України, а саме дезертирство, вчинене під час дії воєнного стану. В період з 01.12.2023 року до 31.12.2023 року виплачено грошове забезпечення в сумі 20586,30 грн. Відповідач у добровільному порядку не повернув позивачу переплату грошового забезпечення в сумі 20586,30 грн., вбачається необхідність у судовому захисті порушеного права військової частини НОМЕР_2 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 в адміністративній справі №160/8005/24 адміністративний позов Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) про стягнення витрат залишино без задоволення

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Третього апеляційного суду від 26 серпня 2025 року замінено первісного позивача по справі у справі №160/8005/24 правонаступником, а саме Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) на її правонаступника Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) .

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. З ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який затверджено Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до тепер.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10.10.2023 року №288 солдата ОСОБА_1 , призваного по мобілізації 01.09.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараховано до списків військової частини НОМЕР_2 та поставлено на всі види забезпечення.

24.11.2023 року солдат ОСОБА_1 був госпіталізований в Дніпровську багатопрофільну лікарню з надання психіатричної допомоги м. Дніпро, 13 відділення, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.11.2023 року №334.

25.01.2024 року позивачу стало відомо, що відповідач 06.12.2023 року був виписаний з медичного закладу. В розташування військової частини не повернувся, місцезнаходження його невідоме.

За даним фактом, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно господарської діяльності) від 25.01.2024 року №74 призначено службове розслідування.

Службовим розслідуванням встановлено, що стрілець 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_1 не повернувся на службу з лікувального закладу 07.12.2023 року (медичні документи особисто військовослужбовцем не надано), незаконно перебуває поза межами місця несення військової служби та розташуванням підрозділу.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 15.02.2024 року №12 «За результатами службового розслідування за фактом самовільного залишення частини ОСОБА_5 » останнього було притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

02.03.2024 року слідчим ТУ ДБР у м. Мелітополь було внесено відомості до ЄРДР за №001757 за фактом наявності в діях солдата ОСОБА_4 ознак кримінального злочину, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального Кодексу України, а саме дезертирство, вчинене під час дії воєнного стану. Станом на момент звернення до суду з цим позовом досудове розслідування триває.

Відповідачу за період з 01.12.2023 року до 31.12.2023 року виплачено грошове забезпечення в сумі 20586,30 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 02.02.2024 року №347/ФЕС.

Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не повернув позивачу переплату грошового забезпечення в сумі 20586,30 грн., позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги, оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із абз.1 ч.1 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За змістом ч.2 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз.1, 2 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (надалі Порядок №260).

Згідно з п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

При цьому, ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ передбачає, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Встановлено з прийняттям 15.02.2024 р. наказу, яким позивача визнано таким, що з 07.12.2023 року самовільно залишив військову частину та знято з всіх видів забезпечення такої частини, військова служба позивача фактично призупинена.

При цьому, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесення відомостей про кримінальне провадження № 0001757 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення - ч.4 ст.408 Кримінального кодексу України (самовільне залишення частини або місця служби позивача) відбулось 02.03.2024р.

Наказ, яким констатовано самовільне залишення військової частини відповідачем та знято з всіх видів забезпечення, винесено 15.02.2024р, тобто до внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому, доказів вчинення будь-яких дій щодо з`ясування підстав відсутності відповідача за місцем розташування військового підрозділу після закінчення лікування у період з 31 серпня 2022 року по 03 грудня 2022 року позивачем не надано.

Колегія суддів зазначає, що підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає, Закон України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі від 03.10.2019 №160-IX (далі- Закон №160-IX).

Згідно з п.4 ст.1 Закону №160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону №160-ІХ пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано. За змістом ч.1 ст.3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

За змістом ч.1 ст.3 Закону №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Ч.2 ст.3 Закону №160-IX передбачає, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону №160-IX притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Згідно зі ст.8 Закону №160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Колегія суддів при вирішені справи також враховує приписи ст.1215 Цивільного кодексу України, які передбачають, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Крім того, Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 зазначив, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 ч.1 ст.1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Таким чином, з системного аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку про те, що у разі виплати особі без необхідності чи без правової підстави грошового забезпечення або якщо відпала підстава для його виплати, то ці кошти поверненню платнику не підлягають, крім випадків наявності рахункової помилки з боку платника і недобросовісності з боку набувача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 в адміністративній справі №160/8005/24- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун