Справа № 520/2481/25
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 р. Справа № 520/2481/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 01.05.25 по справі № 520/2481/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Трак"

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма трак" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу №129821 від 21.01.2025, складену Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, якою на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма трак" накладено адміністративно - господарський штраф у сумі 17000,00 грн.

В обґрунтування позивних вимог позивач зазначає про відсутність правових підстав для накладення на нього спірного адміністративно-господарського стягнення, оскільки його транспортний засіб не був обладнаний заводом-виробником тахографом, а відтак, водій мав індивідуальну контрольну книжку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 задоволено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма трак" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

Визнано протиправною та скасовано постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу №129821 від 21.01.2025, складену Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, якою на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма трак" накладено адміністративно - господарський штраф у сумі 17000,00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма трак" суму судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до п. 3, 4 Порядку № 422, був зупинений транспортний засіб марки ТАТА LPT 613, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . В ході перевірки зазначеного транспортного засобу встановлено, що він належить ОСОБА_2 , проте використовується у господарській діяльності позивачем. На момент проведення перевірки встановлено, що відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу (1), транспортний засіб не обладнано контрольним пристроєм (тахографом) (2). У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, державними інспекторами складено акт № АР 102921 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.12.2024, зі змістом якого водій ознайомлений, підписавши його, зазначивши про свою незгоду. За результатами розгляду акту № АР 102921 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.12.2024 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129821 від 21.01.2025. У випадку, передбаченому пунктом 6.1. Положення № 340, ведення водієм індивідуальної контрольної книжки не замінює обов`язок автомобільного перевізника використовувати для цього перевезення лише автомобіль, що обладнаний тахографом, а водія мати відповідні документи, які підтверджують його використання, а, враховуючи імперативні вимоги пункту 6.1. Положення № 340, саме для обладнання транспортних засобів при виконанні внутрішніх перевезень вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3.5 т. встановлення тахографів є обов`язком, а не правом. Факт того, що транспортний засіб марки ТАТА LPT 613, державний номерний знак НОМЕР_1 , не обладнаний тахографом заводом-виробником, не може прийматися до уваги, оскільки Інструкцією № 385 передбачено установлення на транспортний засіб тахографу як виробником транспортних засобів, так і пунктами сервісу тахографів. Посилався на ряд рішень судів першої та апеляційної інстанції.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області та направлення на перевірку № НР 000834 від 06.12.2024, 11.12.2024 співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях проводилась рейдова перевірка на а/д Н 12, 228 км.

Державними інспекторами зупинено транспортний засіб марки TATA LPT 613, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

У ході перевірки зазначеного транспортного засобу встановлено, що він належить ОСОБА_2 , проте використовується у господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма трак". Означене установлено на підставі наданої водієм товарно- транспортної накладної № Р145178 від 11.12.2024, у графі "автомобільний перевізник" якої зазначено "Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма трак", 43340541.

На момент проведення перевірки встановлено, що відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу (1), транспортний засіб не обладнано контрольним пристроєм (тахографом) (2).

У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, державними інспекторами складено акт № АР 102921 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.12.2024, зі змістом якого водій ознайомлений, підписавши його, зазначивши про свою незгоду.

Повідомленням № 1825/40/24-25 від 07.01.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма трак" викликано для розгляду справи на 21.01.2025 з 9.00 до 11.00. Представник ТОВ "Фірма трак" прибув на розгляд справи та надав свої заперечення.

За результатами розгляду акту № АР 102921 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.12.2024 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129821 від 21.01.2025.

Копію постанови № 129821 від 21.01.2025 направлено позивачу, разом із супровідним листом від № 7228/40/24-25 від 23.01.2025 рекомендованим повідомленням.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" № 2344-ІІІ.

На підставі частини 1 статті 5 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно зі статтею 6 Закону № 2344, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджений Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті

Положеннями пунктом 4 Порядку № 1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 14 Порядку № 1567 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів

Положення Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-ІІІ визначають можливість застосування штрафів до осіб, які порушують визначені законодавством вимоги. За своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-ІІІ, є адміністративно - господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Згідно з положеннями статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-ІІІ обумовлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж інші документи, передбачені законодавством.

Міністерством транспорту та зв`язку було розроблено та затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджену 24.06.2010 № 385 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 07.06.2010 № 340 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За правилами пункту 1.3 Інструкції № 385, її положення поширюються на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

У розумінні п.1.4 вказаної Інструкції №385, адаптація тахографа до транспортного засобу - це оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа "k", характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу "w", ефективного кола шини "l", а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності). Термін "адаптація тахографа до транспортного засобу", за визначенням ЄУТР (994_016), - це "калібрування". Контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Пунктом 1.5 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 передбачено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власні кошти перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами.

Тахограф - це контрольний пристрій, який встановлюється на транспортному засобі для показу та реєстрації інформації про рух транспортного засобу.

Як передбачено п.6.1 Положення №340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 т повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Пунктом 6.3 Положення №340 передбачено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Тобто, законодавець чітко передбачив, що іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17 зауважив, що положеннями статті 48 Закону № 2344-III визначено необхідність наявності як у перевізника, так і у водія інших документів, передбачених законодавством, зокрема протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, які передбачені Інструкцією № 385 та Положенням № 340.

Таким чином, для здійснення перевезення вантажними автомобілями з повною масою понад 3,5 тонн обов`язковими документами є картка водія у випадку обладнання транспортного засобу тахографом, або індивідуальна контрольна книжка водія, завдяки якій здійснюється державний контроль за додержанням водієм режиму праці та відпочинку у випадку відсутності тахографа. Уповноважені особи мають право перевіряти наявність вказаних документів під час здійснення як міжнародних, так і внутрішніх перевезень.

Вкзаана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 14.12.2023 у справі № 340/5660/22.

Верховний Суд у постанові від 31.10.2023 по справі №440/17062/21 зазначив, що з 01.06.2015 набула чинності вимога щодо наявності тахографа у транспортному засобі при виконанні внутрішніх перевезень вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн. У разі відсутності такого пристрою, водій повинен мати індивідуальну контрольну книжку водія.

Тобто, законодавство встановлює альтернативний спосіб ведення обліку робочого часу водія - індивідуальну контрольну книжку водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, завдяки якій здійснюється державний контроль за додержанням водієм режиму праці та відпочинку у випадку відсутності тахографа. Уповноважені особи мають право перевіряти наявність вказаного документу під час здійснення як міжнародних, так і внутрішніх перевезень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає помилковими доводи відповідача про необхідність обов`язкової наявності у транспортному засобі позивача тахографа і відповідно протоколу перевірки та адаптації тахографа.

Судовим розглядом встановлено, що транспортний засіб позивача, що перевірявся, не був обладнаний тахографом. Отже, посадові особи відповідача у такому випадку мали б перевірити наявність у водія індивідуальної контрольної книжки відповідно до Положення №340.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, у водія під час здійснення перевезення 11.12.2024 та проведення перевірки була наявна індивідуальна контрольна книжка водія, що не спростовується відповідачем, та зафіксовано водієм позивача в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № АР102921.

Доказів відсутності у водія під час перевірки індивідуальної книжки відповідачем під час розгляду цієї справи не надано.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в матеріалах електронної справи міститься індивідуальна контрольна книжка водія ОСОБА_1 , відповідно до Положення №340.

Аналізучи вищевказані норми права, колегія суддів зазначає, що водії, які здійснюють перевезення, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо ТЗ не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Однак, транспортний засіб позивача, що перевірявся, не був обладнаний тахографом. Отже, посадові особи відповідача у такому випадку мали б перевірити наявність у водія індивідуальної контрольної книжки відповідно до Положення №340.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що адміністративно-господарський штраф не міг застосовуватися щодо позивача, як автомобільного перевізника, оскільки описане в акті перевірки порушення не підтверджене контролюючим органом належними та допустимими доказами.

Вказана позиція суду узгоджується із виснвоками Верховного Суду викладеними у постанові від 23.07.2024 у справі №560/21444/23.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Стосовно посилань апелянта на ряд рішень судів, колегія суддів зазначає, що вказані є безпідставними, оскільки правовідносини, що склались у даній справі не є релевантними до правовідносин у справах №260/7744/23, № 400/2848/24, № 440/6248/24, № 560/8870/24, № 340/3798/24, № 160/6559/24, № 200/5257/24, № 480/208/24, № 560/9640/24, № 440/5385/24, № 420/18839/23, № 520/21683/24, № 420/15637/24, № 560/4945/24, № 500/6131/24, № 380/11264/24, № 420/28785/24, № 160/20813/23, № 120/5768/24, № 440/14193/24.

Між тим, за правилами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу понесених позивачем при подані відзиву на апеляційній скарги відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з положеннями ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ "Фірма трак" та адвокатом Марченко Володимиром Юрійовичем укладено договір №3 про надання правничої допомоги від 29.01.2025.

Відповідно до п.1.1 розділу 1 Договору №3, за цим договором Клієнт доручає, а Адвокат зобов`язується надавати Клієнту правничу допомогу з приводу підготовки документів для подання до суду першої інстанції з приводу оскарження двох постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу, складених Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, а також представництво інтересів в адміністративному суді першої інстанції з цього питання в обсязі, на умовах та в порядку, визначеному цим договором, а Клієнт зобов`язаний оплатити вказану правничу допомогу.

Згідно п.2.1 розділу 1 Договору №3 на виконання доручення Клієнта у справах щодо оскарження двох постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу, складених Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, Адвокат забезпечує підготовку документів для подання до суду, а також представництво інтересів у господарському суді першої інстанції.

Відповідно до п.2.4 розділу 2 Договору №3 надання правничої допомоги, яка не визначена у п.2.1 даного Договору, та / або виходить за межі обмежень, визначених у п.2.3 даного Договору, здійснюється на підставі окремого договору.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що між ТОВ "Фірма трак" та адвокатом Марченко Володимиром Юрійовичем укладено акт №4 про надання правничої допомоги до договору №3 від 29.01.2025 про надання правничої допомоги від 23.06.2025, яким надано опис наданої правничої допомоги, а саме: складання відзиву на апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 у справі №520/2481/25 у розмірі 1000 грн, складання відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 у справі №520/2481/25 у розмірі 1000 грн.

Водночас предметом Договору №3 про надання правничої допомоги від 29.01.2025 є надання послуг Клієнту Адвокатом в суді першої інстанції.

Окремого договору на надання правничої допомоги, яка не визначена у п. 2.1 цього Договору, а саме: "на виконання доручення Клієнта у справах щодо оскарження двох постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу, складених Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, Адвокат забезпечує підготовку документів для подання до суду, а також представництво інтересів у господарському суді першої інстанції", складеного у відповідність до вимог п.2.4 розділу 2 даного Договору матеріали справи не містять.

Отже, сума витрат понесених позивачем на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції не підтверджена належними та допустими доказами у справі, оскільки акт про надання правничої допомоги складений відповідно Договору №3, предмет якого не передбачає надання правової допомоги та представлення інтересів позивача в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вказане, не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань витрати понесені позивачем на правову допомогу у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 по справі № 520/2481/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова В.А. Калиновський