Справа № 320/14669/25
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року справа № 320/14669/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд визнати протиправним та скасувати постанову військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнано придатним до військової служби із зобов`язанням провести стосовно позивача повторний медичний огляд.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що медичний огляд позивача, проведений військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 17.12.2024, є формальним, поверхневим та не відповідає вимогам чинного Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (наказ МО №402 від 14.08.2008). Позивач зазначає, що сам огляд тривав лише близько двох годин, протягом яких не було проведено жодних лабораторних чи інструментальних досліджень, передбачених пунктом 3.4 згаданого Положення, попри його письмові та усні звернення з проханням про їх проведення.

Позивач вказує, що стан його здоров`я вимагав більш ретельного обстеження, адже наявні діагнози, зокрема електроопіки III-IV ступеня внаслідок високовольтної травми (2012 рік), гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, порушення серцевого ритму, дегенеративно-дистрофічні зміни хребта з протрузіями та екструзіями міжхребцевих дисків, ускладнені стенозом хребтового каналу, виразкова хвороба, проблеми з нирками, контрактури стопи, свідчать про суттєві обмеження щодо придатності до військової служби.

На підтримку своєї позиції позивач посилається на консультативні висновки провідних державних медичних установ, у тому числі ДУ "Інститут серця МОЗ України", ДУ "Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України", Вишгородської ЦРЛ, медичного центру "Медлос", які підтверджують наявність складних хронічних і посттравматичних захворювань, що суттєво впливають на його функціональний стан і фізичну здатність.

Позивач стверджує, що військово-лікарська комісія не врахувала зміст наданої ним медичної документації, не провела консиліум, як це передбачено Положенням у разі суперечностей між новими обстеженнями і наявними медичними записами, а також не забезпечила належну фіксацію та аналіз скарг позивача на серцево-судинні та опорно-рухові порушення. У зв`язку з цим позивач вважає постанову ВЛК про придатність до військової служби незаконною, ухваленою без належного медико-експертного обґрунтування.

Позивач зазначає, що саму постанову йому не було вручено, однак її зміст він зафіксував шляхом фотографування картки медичного огляду, яка містить відповідний діагноз та дату винесення рішення. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом про визнання протиправною та скасування постанови військово-лікарської комісії, а також з вимогою про зобов`язання провести повторний медичний огляд відповідно до вимог Положення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання у справі на 15.05.2025. Витребувано докази у справі від позивача та відповідача. Запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву. Запропоновано позивачу протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу подати до суду заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

14.05.2025 через підсистему "Електронний суд" представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 18.04.2025 подано докази у справі.

У судове засідання, призначене на 15.05.2025, з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 повторно витребувано докази у справі від відповідача. Відкладено судове засідання у справі на 27.06.2025.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, проте правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Водночас 29.05.2025 через підсистему "Електронний суд" представником відповідача на виконання вимог ухвали суду від 15.05.2025 подано докази у справі.

У судове засідання, призначене на 27.06.2025, з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно.

27.06.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження разом із заявою, в якій позивачем наголошено на дотриманні ним строків звернення до суду.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 задоволено клопотання представника позивача від 27.06.2025 та у зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

17.12.2024 позивач прибув за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_5 для проходження медичного огляду, який проводився військово-лікарською комісією (далі ВЛК). За результатами огляду складено протокол №894 від 17.12.2024.

Протоколом ВЛК №894 від 17.12.2024 зафіксовано встановлення діагнозу: електроопіки III-IV ступеня , аномальна трихромазія, CRX, конкременти правої нирки, гіпертонічна хвороба V ступеня, виразкова хвороба, стан після шлунково-кишкової кровотечі (2016).

Згідно зі змістом картки медичного огляду (копія якої була сфотографована позивачем), ВЛК встановила наступні діагнози: електроопіки III-IV ступеня (високовольтне ураження електричним струмом (35 тис. вольт)), аномальна трихромазія, CRX, конкременти правої нирки, гіпертонічна хвороба V ступеня, виразкова хвороба, стан після шлунково-кишкової кровотечі (2016).

За результатами огляду ВЛК постановила, що ОСОБА_1 є придатним до військової служби. Водночас саму постанову позивачу не було вручено, дозволено зробити фотокопію картки обстеження та медичного огляду, які наявні в матеріалах справи.

17.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 видано довідку №23/24548 військово-лікарської комісії про те, що ОСОБА_1 на підставі статті 79-в, 31-в, 67-в, 53-в, 39-в графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, Положення №402 є придатним до військової служби.

08.01.2025 ДУ "Інститут нейрохірургії ім. академіка А.П. Ромоданова НАМН України" видав консультативний висновок №24-70939, де підтверджено наявність дегенеративно-дистрофічних змін поперекового та шийного відділів хребта ОСОБА_1 : спондилоартроз, остеохондроз, протрузії та екструзії L3-S1 та C3-C7, вторинні стенози хребтового каналу, гемангіоми тіл хребців, ретроспондилолістез L5.

У період з 14.01.2025 по 24.01.2025 позивач проходив стаціонарне лікування в Державному некомерційному підприємстві "Інститут серця МОЗ України", відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №80 від 24.01.2025. У цьому документі зафіксовано основний діагноз: гіпертонічна хвороба II ст., атеросклеротичний кардіосклероз, блокада ПВГ ЛНПГ, остеохондроз шийно-грудного відділу хребта з корінцевим синдромом, хронічний холецистит, сечокам`яна хвороба, хронічний пієлонефрит (ХНН0).

У січні 2025 року позивач отримав додатковий консультативний висновок у медичному центрі "Медлос", де встановлено діагнози: посттравматична контрактура гомілковостопного суглоба, контрактура зв`язкового апарату плесневої ділянки стоп, дегенеративні зміни суглобів, запалення суглоба Лісфранка.

10.02.2025 поліклінічне відділення Вишгородської ЦРЛ видало консультативний висновок про посттравматичну деформацію стопи позивача з рекомендацією постійного носіння спеціального ортопедичного взуття.

Усі зазначені висновки, на думку позивача, підтверджують наявність захворювань, які не були належним чином враховані ВЛК при винесенні постанови від 17.12.2024. Позивач також зазначає, що надана ним медична документація розглядалася формально, без проведення консиліуму.

Згідно з Випискою з медичної карти амбулаторного хворого (форма 027/о) від 17.03.2025, Консультаційним висновком спеціаліста ІТО НАМН України ОСОБА_2 від 13.03.2025, Консультаційним висновком спеціаліста ІТО НАМН України ОСОБА_3 від 13.03.2025 ОСОБА_1 переніс високовольтну електротравму в липні 2012 року, що спричинила стійкі структурні й функціональні ураження нижніх кінцівок - опіки ІІІб-IV ступеня стоп, подальші рубцеві зміни, келоїдні дефекти, деформації суглобів та больовий синдром, зафіксовані протягом понад десяти років. Протягом 2021-2025 років у пацієнта прогресували дегенеративно-дистрофічні зміни опорно-рухового апарату, включаючи остеохондроз шийно-грудного та поперекового хребта, контрактури пальців і суглобів стопи, деформацію Лісфранка, полірадикулярний синдром, що додатково ускладнює функціональний стан. Виявлено супутні хронічні соматичні захворювання: гіпертонічна хвороба ІІ ст., серцева недостатність (NYHA II), холецистит, гастродуоденопатія, пієлонефрит, стеатогепатоз, нефролітіаз, простатит, з періодичним стаціонарним лікуванням, а також зафіксовано наслідки електротравми у вигляді двобічної порожнистої стопи, кігтеподібної деформації пальців, гіперестезії, больового синдрому, підтверджено необхідність постійного ортопедичного взуття, індивідуальних устілок, фізіотерапії та хірургічного втручання.

Зазначений діагноз не взятий до уваги ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вважаючи протиправною постанову військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 17.012.2024 про результати та висновки проведеної ВЛК, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Нормами статті 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями частини першої статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).

Водночас у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжений та не скасований, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Згідно з частиною 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Відповідно до частини 12 статті 2 Закону №2232-XII громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України та центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України.

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі Положення №402).

Згідно з пунктами 1.1, 1.2 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза це:

медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);

визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;

установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Пунктом 2.2 глави 2 розділу І Положення №402 визначено, що штатні ВЛК є військово-медичними установами. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.

Відповідно до змісту пунктів 6.8 глави 6 розділу ІІ Положення №402 на осіб, які проходять медичний огляд амбулаторно, заводиться Картка обстеження та медичного огляду, при стаціонарному огляді - історія хвороби.

Пунктом 20.1 глави 20 розділу ІІ Положення №402 визначено, що постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення.

Голова або члени ВЛК відповідають за прийняте рішення та видачу документів про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв).

Згідно з пунктом 22.7 глави 20 розділу ІІ Положення №402 постанова ВЛК про придатність військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) до військової служби оформлюється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає.

Додатком 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України визначений розклад хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.

Так, встановлені контингенти, що проходять медичний огляд за графами розкладу хвороб:

Графа I - Громадяни під час приписки до призовних дільниць та призову на строкову військову службу, вступу до військових навчальних закладів (крім льотного складу), військовослужбовці строкової військової служби,

Графа II - Громадяни, військовослужбовці, які приймаються, призиваються та проходять військову службу осіб рядового, сержантського та старшинського складу, прапорщики (мічмани),

Графа III - Громадяни, особи офіцерського складу, які приймаються, призиваються та проходять військову службу осіб офіцерського складу, офіцери запасу, які призиваються та проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, медичний огляд позивача був проведений з метою визначення придатності до військової служби у воєнний час.

Позивач вважає протиправною постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 , оформлену карткою медичного огляду №894 від 17.12.2024, в якій визначено його придатність до військової служби, оскільки відповідачем не належним чином проведено медичний огляд позивача, не враховано наявність у позивача багаторічних хронічних захворювань, включно з посттравматичними порушеннями опорно-рухового апарату (двобічна порожниста стопа, контрактура суглобів, остеохондроз хребта з полірадикулярним синдромом), серцево-судинною патологією (гіпертонічна хвороба ІІ ст., кардіосклероз, блокада ПВГ ЛНПГ), гастроентерологічними захворюваннями (холецистит, гастродуоденопатія, панкреатит), а також хронічними хворобами нирок.

Матеріалами справи підтверджується, що позивача було оглянуто лікарями спеціалістами.

Разом з тим, суд зазначає, що питання наявності чи відсутності захворювань за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Вирішуючи спір по суті, суд вказує, що в межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів медичного огляду позивача, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

При вирішенні спору суд враховує висновки Верховного Суду в такій категорії справ.

Верховний Суд у постанові від 12.06.2020 у справі №810/5009/18 зазначив, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби. Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 у справі №806/526/16 наголосив, що в межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі. Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу. Отже при розгляді позову щодо оскарження рішення лікарських комісій, суди вправі перевіряти законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку (самостійно не оцінюючи медичну частину висновків).

Підпунктом 2.3.3 пункту 2.3 розділу І Положення №402 встановлено, що на Центральну військово-лікарську комісію покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.

Згідно з підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення №402 Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.

Положення №402 не передбачає право особи, що проходила медичний огляд, оскаржувати постанови позаштатних ВЛК у судовому порядку.

До позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК високомобільних десантних військ; ВЛК військових комісаріатів; ВЛК територіального центру комплектування (ВЛК ТЦК); ВЛК цивільного лікувального закладу з правами госпітальної ВЛК.

Військово-лікарська комісія ІНФОРМАЦІЯ_5 є позаштатною постійно діючою комісією.

Згідно з абзацом 3 пункту 3.3 розділу І Положення №402 скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим. У разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному (міському) ТЦК та СП на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному (Київському та Севастопольському міських) ТЦК та СП.

Тобто відповідно до норм Положення №402 у разі непогодження із постановами позаштатних ВЛК, особа має право звернутися до ВЛК вищого рівня із скаргою на дії чи рішення ВЛК.

Своєю чергою, ВЛК регіону мають право скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військовозобов`язаних на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.

Оскарженню в судовому порядку, за приписами пункту 2.4.10. розділу І Положення №402 підлягають тільки постанови ВЛК регіонів та постанови ЦВЛК.

Водночас суд не обмежується виключно приписами Положення №402, як підзаконного нормативно-правового акту, а також не враховує твердження позивача про незвернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо прийняття остаточного рішення про придатність чи непридатність військовослужбовця до військової служби з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Предмет позову це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, в яких встановлюється спосіб ліквідації правопорушення, вчиненого суб`єктом владних повноважень та іншими особами, в передбачених законом випадках, а підстава позову це ті обставини (юридичні факти) і норми права, які у своїй сукупності дають право особі звернутись до суду з вимогами до іншої особи.

Згідно з пунктами 4, 5 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Зі змісту статті 245 КАС України слідує, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

З огляду на положення пунктів 1, 2 частини 2 статті 245 КАС України у разі визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, суд повинен скасувати його, якщо він є актом індивідуальної дії, або визнати нечинним, якщо він є нормативно-правовим актом, про що зазначити у резолютивній частині постанови.

Суд акцентує, що відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України індивідуальний акт це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

У теорії права загальновизнано, що індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Отже, акт застосування норм права (індивідуальний акт) містить індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія індивідуального акта закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

Отже, право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

За вказаних обставин суд доходить висновку, що постанова ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 від 17.12.2024 має характер індивідуального правозастосовного акта, винесеного в межах реалізації владних управлінських функцій, який стосується персоніфікованих прав, свобод та інтересів позивача.

Право позивача на судове оскарження такої постанови передбачено приписами частини 1 статті 2, пункту 19 частини 1 статті 4, а також частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими акти застосування норм права, що порушують права особи, підлягають скасуванню в судовому порядку у разі визнання їх протиправними.

Обов`язок звернення особи до ВЛК вищого рівня, як встановлений абзацом 3 пункту 3.3 Положення №402, не може розглядатися як вичерпний механізм захисту прав, що виключає або обмежує доступ до правосуддя в порядку адміністративного судочинства.

Позовна заява відповідає встановленим вимогам матеріального та процесуального права, а її предмет (оскарження індивідуального акта) охоплюється юрисдикцією адміністративного суду відповідно до статей 122 та 160 КАС України.

Водночас судом встановлено, що ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 діяла відповідно до вимог Положення №402. Медичний огляд позивача проведено 17.12.2024 штатною ВЛК, оформлено протоколом №894 та довідкою ВЛК №23/24548. Огляд включав обстеження профільними фахівцями-лікарями, у ході якого здійснено фіксацію діагнозів, співвіднесених з нормами графи II Розкладу хвороб, що визначають ступінь придатності до військової служби.

Під час розгляду справи судом не встановлено порушення процедури прийняття медичного висновку, зокрема, порядок оформлення документації, складу комісії, колегіальності ухвалення рішення, а також надання позивачу можливості ознайомитися з результатами огляду.

Таким чином, дії відповідача відповідають нормативним вимогам щодо організації військово-лікарської експертизи, а отже, підстав для визнання акту неправомірним у контексті порушення процедури суд не вбачає.

Враховуючи те, що в ході розгляду даної справи судом не було встановлено допущених з боку відповідача порушень вимог чинного законодавства, які б стосувались саме процедури проведення медичного огляду та оформлення його результатів, суд дійшов висновку, що спірна довідка є такою, що не підлягає скасуванню.

При цьому суд не може враховувати як докази медичні документи про стан здоров`я позивача, отримані ним після складання оспорюваної постанови, оскільки суд, як вже вказано вище, не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів медичного огляду позивача, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб. Такими повноваженнями наділені вищестоящі ВЛК та ЦВЛК, до яких позивач не звертався.

Щодо доводів позивача про порушення порядку проведення медичного огляду суд зазначає таке.

Як стверджує позивач у позові медичний огляд був швидкоплинним. Він ніяк не був ретельним, а навпаки поверхневим. Відповідно до абз. 1 п. 3.4 Положення передбачено, що перед оглядом військовозобов`язаних їм проводиться загальний аналіз крові. Загальний аналіз сечі, серологічний аналіз крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), поверхневий антиген до вірусу гепатиту В(HbsAg), загальні антитіла до вірусу гепатиту С(anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном або загальні антитіла до блідої трепонеми (RW); визначається група крові та резус належності, проводяться рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, ЕКГ. Особам старше 40 років обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор. Інші дослідження проводяться за показаннями. Відповідно до абз. 2, 3 п. 3 Положення фіксується, що направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних. Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносяться до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації. У контексті цих приписів позивач зазначає, що ніякі аналізи при здійсненні медичного огляду позивача не проводились, хоча на їх проведенні позивач наполягав.

Пункт 1.1. Розділу І Положення №402 передбачає, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності, зокрема, до військової служби, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара ВЛК військових комісаріатів. Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей (пункт 3.1. Розділу ІІ Положення №402).

Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов: "Придатний до військової служби"; "Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)"; "Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку" (пункт 3.8. Розділу ІІ Положення №402).

Верховним Судом надавалась оцінка правомірності обраного способу захисту порушеного права в правовідносинах, схожих за своїм змістом зі справою, що розглядається.

У спірних правовідносинах порушеним є право позивача на належний медичний огляд при проходженні ВЛК.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05 лютого 2025 року у справі №160/2592/23 прийшов до висновку, що факт непроходження позивачем медичного огляду під час його призову не є свідченням непридатності позивача до військової служби та не є підставою для звільнення позивача з військової служби відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка визначає виключний перелік таких підстав.

Ефективним способом захисту порушених прав позивача є проведення повторного медичного огляду відповідною військово-лікарською комісією, а саме ВЛК вищого рівня, яка має повноваження перевіряти правильність висновків ВЛК нижчого рівня, та усунення тієї прогалини, яка була допущена під час медичного огляду позивача при проходженні ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане є підставою для висновку, що суд у даних правовідносинах не може усунути прогалину, яка була допущена під час медичного огляду позивача при проходженні ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом зобов`язання відповідача провести повторний медичний огляд, адже такий проводиться тільки ВЛК вищого рівня, до якої позивач не звертався.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні в нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Судом також береться до уваги, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд зазначає, що огляд позивача відбувався з дотриманням усіх норм Положення №402, в тому числі у відповідності до порядку та процедури медичного огляду. Доказів порушень порядку чи процедури медичного огляду позивачем не надано.

Відтак, враховуючи те, що в ході розгляду цієї справи суд не встановив допущення відповідачем порушень вимог чинного законодавства, які б стосувались саме процедури проведення медичного огляду позивача та оформлення його результатів, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.