Справа № 340/7651/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 340/7651/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року

у адміністративній справі № 340/7651/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплаті ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік та з зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення. У задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав його необґрунтованості та не відповідності вимогам закону, а тому просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та та ухвалити нове рішення у відповідній частині яким визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати йому грошових коштів, і зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити йому: грошове забезпечення за період служби з 28.06.2024 по 09.07.2024; компенсацію за 1 добу відпустки за 2023 рік; грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023р. та 2024р., як такому, що безперервно перебував на лікуванні, реабілітації та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, пов`язаною із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль) з 25.12.2023 р.; одноразову грошову допомогу на підставі Наказу Міноборони № 260 (звільнення із військової служби за станом здоров`я в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби); додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я у зв`язку із захворюванням (каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини за 122 дні за період з 25.12.2023 року по 01.04.2024 року та 29.04.2024 року по 20.05.2024 року.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх оцінки і застосування до них норм матеріального права, колегією суддів не встановлено підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача та для скасування рішення суду в оскаржуваній частині і для ухвалення іншого рішення про задоволення його вимог у повному обсязі, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №119 від 26.04.2023 ОСОБА_1 з 26.04.2023 був зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення і вважався таким і з 26.04.2023 прийняв справи та посаду водія інженерно-саперного взводу 4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Цим же наказом було передбачено виплату ОСОБА_1 щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 534% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років (а.с.86).

Як з`ясовано за матеріалами справи, у період з 22.08.2023 по 06.10.2023 згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №238 від 21.08.2023 та №275 від 27.09.2023 позивач перебував у відрядженні у військовій частині НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 (а.с.87, 88), а 18.10.2023 позивач згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №297 від 17.10.2023 вибув з пункту постійної дислокації АДРЕСА_2 до району виконання бойових завдань АДРЕСА_2 , куди прибув 19.10.2023 (а.с.90, 91), і згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №317 від 06.11.2023 позивач вважався таким, що вибув у щорічну основну відпустку строком на 10 календарних днів з 07.11.2023 по 17.11.2023 (а.с.92), а з 25.12.2023 позивач на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №367 від 24.12.2023 вибув з військової частини у комунальне некомерційне підприємство «Обласна клінічна травматологічна лікарня» м. Кропивницький (а.с.94) згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1422 форми №027/о якого ОСОБА_1 з 25.12.2023 по 15.01.2024 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, протрузії МХД L1-S1 з больовим вертеброгенним, правобічним корінцевими синдромами, стадія загострення. Нестабільний спондіололістез L5 хребця. Операція 27.12.2023 (а.с.21).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №36 від 05.02.2024 ОСОБА_1 був визнаний таким, що 05.02.2024 виписаний з комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна травматологічна лікарня» м. Кропивницький та направлений для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби у Збройних Силах України у військовий госпіталь (військова частина НОМЕР_3 ) військово-медичного клінічного центру Східного регіону терміном на 7 (сім) діб з 06.02.2024 по 12.02.2024 (а.с.96), а з 09.02.2024 по 09.03.2024 позивач вважався таким, що після проходження військово-лікарської комісії, вибув у відпустку для лікування у зв`язку із хворобою до м. Кропивницький (а.с.97).

Відповідно, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №70 від 10.03.2024 позивач вважався таким, що під час відпустки для лікування у зв`язку із хворобою був госпіталізований на стаціонарне лікування у комунальне некомерційне підприємство «Обласна клінічна травматологічна лікарня» м. Кропивницький з 07.03.2024 (а.с.98), згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №337 форми №027/о якого ОСОБА_1 з 07.03.2024 по 18.03.2024 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом «остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, нестабільний спонділолістез L5 хребця, поперекова-крижова L5, S1 радікулопатія, стадія тривалого загострення, часто рецидивуючий перебіг з вираженим больовим, вертеброгенним, правобічним корінцевим синдромами. Операція 27.12.2023. Нестабільність конструкції з порушенням функції хребта. Операція 08.03.2024» (а.с. 24).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 прибув з лікувального закладу до військової частини і приступив до виконання службових обов`язків з 02.04.2024 (а.с.100), але з 08.04.2024 по 14.04.2024 позивач проходив у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» м.Київ військово-лікарську комісію з метою визначення ступеня придатності до військової служби (а.с.101, 102), а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №121 від 28.04.2024 позивач з 29.04.2024 по 21.05.2024 перебував у комунальному некомерційному підприємстві «Обласна клінічна травматологічна лікарня» м. Кропивницький (а.с.103, 104).

Відповідно до затвердженого постановою ЦВЛК Збройних Сил України від 08.06.2024 свідоцтва про хворобу 9949С позивачу було поставлено діагноз «поширений міжхребцевий остеохондроз, деформуючий спондильоз усіх відділів хреб та спондилоартроз грудного та поперекового відділів хребта, унковетебральний остеоартроз шийного відділу хребта, фіксований Ііст. С-подібний сколіоз грудного відділу хребта, спонди- лолістез L5-S1 хребців І ст., клиноподібна деформація тіл Тh8,Тh10, Тhl 1 хребців ІІ ст., ускла днений множинними міжхребцевими протрузіями та екструзіями з вираженим больовим, реф лекторним м`язево-тонічним компресійним синдромом, форамінальним стенозом та стенозом отебрального каналу, ліковано стабілізуючим транспедикулярним металоспондилодезом L4-L5-S1 хребців (08.03.2024), ускладнено переломом та міграцією металоконструкції, лікова ного стабілізуючим транспедикулярним металоспондилодезом L4-L5-S1 із заміною S1 гвинтів (08.03.2024) з наявністю металоконструкції вираженим больовим синдромом при значному порушенні функцій. М19.0 Деформуючий остеоартроз правого колінного суглобу І ст. з вог нищами кістоподібної перебудови в медіальному виростку великогомілкової кістки з больо вим синдромом при незначному порушенні функцій. М54.1 Хронічний дискогенний попере ково-крижовий радикуліт з переважним ураженням L4-L5, L5-S1 корінців ліворуч, лікований повторними оперативними втручаннями (27.12.2023 - стабілізуючий транспедикулярний металоспонділодез L4-L5-S1 хребців, встановлення системи транспедикулярної фіксації фірми UMR (металоконструкція); 08.03.2024 стабілізуючий транспедикулярнии металоспонділодез L4-L5-S1 хребців, встановлення системи транспедикулярної фіксації фірми UMR (металокон струкція) із заміною 81 гвинтів), затяжний перебіг, стадія нестійкої ремісії зі стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, при помірному порушенні функції. М54.8 Вергеброгенна цервікоторакалгія, стадія нестійкої ремісії» і постановрю ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю захворювання позивача було визнано таким, що пов`язано із захистом Батьківщини, а на підставі статті 6-а графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби позивача було виключено з військового обліку (а.с.31-32).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №193 від 09.07.2024 позивача, який перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 02.07.2024 №201-РС з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців) - було з 09.07.2024 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , знято з усіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення в пункті постійної дислокації зі сніданку 10.07.2024 та видано відповідні атестати. При цьому, згідно вказаного наказу вислугу років ОСОБА_1 у Збройних Силах України станом на 09.07.2024 було визначено: календарно - 01 рік 04 місяці 21 день; пільгово - 00 років 00 місяців 00 днів; загальним строком - 01 рік 04 місяці 21 день та вказано здійснити позивачу виплати: щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 523 % від посадового окладу, щомісячної надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військове звання та вислугу років за період з 01.06.2024 по 27.06.2024, грошового забезпечення у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у зв`язку з перебуванням у розпорядженні понад 2 (два) місяці за період з 28.06.2024 по 30.06.2024 та з 01.07.2024 по 09.07.2024, а також було встановлено, що щорічна основна відпустка за 2023 рік використана позивачем терміном 10 (десять) діб, щорічна основна відпустка за 2024 рік не використовувалась, у звязку з чим було наказано відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 15 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік (а.с.105).

Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №397711 ОСОБА_1 з 22.07.2024 по 01.08.2025 було встановлено другу групу інвалідності (загальне захворювання), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.33), а довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №122324 позивачу було визначено 65% втрати працездатності (а.с.34), а тому згідно грошового атестату ОСОБА_1 № НОМЕР_4 від 09.07.2024 йому було виплачено такі види грошового забезпечення до 09.07.2024: оклад за військовим званням у сумі 153,87 грн, надбавка за вислугу років 38,46 грн, компенсація відпустки 42594,03 грн, одноразова грошова допомога в разі звільнення з військової служби 13861,11 грн (а.с.42).

За наведених обставин представник позивача адвокат Наталія Погоріла 02.08.2024 зверталася до відповідача з адвокатським запитом вих.№4 про надання інформації та документів щодо нарахування та виплату позивача грошового забезпечення (а.с.46-48), у відповідь на який відповідач листом від 26.08.2024 №27097 повідомив, що грошове забезпечення було виплачено ОСОБА_1 у повному обсязі та у відповідності до діючих нормативно-правових актів (а.с.49-50), у зв`язку з чим 26.09.2024 позивачем направлялася відповідачу досудова вимога в якій просив виплатити йому: грошове забезпечення за період служби з 01.07.2024 по 09.07.2024, в сумі 6287,80 грн; різницю в грошовому забезпеченні за червень 2024 року, в сумі 1907,28 грн; компенсацію за 1 добу відпустки за 2023 рік; грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023-2024 роки; одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023; одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби); компенсацію за продовольство за час перебування на лікуванні з 25.12.2023 по 05.02.2024, з 08.03.2024 по 01.04.2024, з 29.04.2024 по 20.05.2024 та у відпустці на лікування з 08.02.2024 по 07.03.2024; провести індексацію грошового забезпечення за весь період служби з 18.03.2023 по 09.07.2024; а також виплатити середній заробіток за весь час затримки виплат грошового забезпечення, додаткової винагороди, компенсації за невикористану відпустку, допомоги на вирішення соціально побутових питань, індексації, одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, одноразової грошової допомоги, компенсації за не отримане речове майно та продовльство, компенсації на лікування та індексації по день фактичного розрахунку при звільнені з 09.07.2024; додаткову винагороду у зв`язку із захворюванням пов`язаним із захистом Батьківщини за 122 дні перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці на лікування внаслідок отриманого захворювання під час Захисту Батьківщини в розмірі 400430,09 грн; компенсацію за все не до отримане в період служби речове майно; компенсацію понесених витрат на лікування у КНП «Обласна клінічна травматологічна лікарня» з 25.12.2023 до 05.02.2024, з 07.03.2024 до 01.04.2024, з 29.04.2024 до 20.05.2024 в сумі - 98 748,50 грн; та здійснити перерахунок розміру компенсації за невикористані відпустки з урахуванням всіх видів грошового забезпечення, додаткової винагороди, допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги на вирішення соціально побутових питань та індексації (а.с.51-55).

У відповідь на досудову вимогу військова частина НОМЕР_1 листом від 15.10.2024 №1269/4213 повідомила позивача, що виплата грошового забезпечення за період з 28.06.2024 по 09.07.2024 була здійснена відповідно до наказу командира військової частини №182 від 28.06.2024 в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у зв`язку з його перебуванням у розпорядженні понад два місяці, а виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2023 році та 2024 році не виплачувалась у зв`язку з відсутністю відповідних звернень, і з цих же підстав ОСОБА_1 не було виплачено і допомогу на оздоровлення за 2023 рік, при цьому допомога на оздоровлення за 2024 рік була виплачена у повному обсязі. Також було повідомлено, що враховуючи проходження позивачем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, йому відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 «Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 4% місячного забезпечення за 16 повних календарних місяців служби, але не менше 25% місячного грошового забезпечення, і підстави для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50% були відсутні, а виплата додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн відповідно до постанови №168 за період лікування позивачу не виплачувалась у зв`язку з відсутністю наказу про поранення, контузію, каліцтва (а.с.56).

Надаючи правову оцінку спірним у цій справі правовідносинам, суд першої інстанції правильно керувався положеннями: ч.2 ст.19 Конституції України; ч.1, ч.2 і ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII); пунктів 2, 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 з додатками (далі постанова № 704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, з набранням чинності якої було змінено розміри грошового забезпечення військовослужбовців; постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 (далі - Постанова №481), яка набрала чинності з 20.05.2023 та якою було змінено пункт 4 Постанови №704, у зв`язку з чим з цієї дати норма права має іншу редакцію «установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

На підставі аналізу наведених норм, суд першої інстанції правильно наголосив на тому, що постановою №481 визначено обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 грн., а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і на момент розгляду даної справи постанова №481 не чинною не визнавалася.

Обговорюючи вимоги позивача в частині, яка стосується не нарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період його служби з 28.06.2024 по 09.07.2024, керуючись положеннями ст.9 Закону №2011-XII та постанови №704, а також пунктів 2, 3, 8 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі - Порядок №260) - суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2024 №72 позивача відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з 12.03.2024 було увільнено від займаних посад та зараховано у розпорядження командира військової частини з 12.03.2024 у зв`язку з перебуванням на тривалому лікуванні.

Крім того, на підставі аналізу пунктів 1 та 5 Розділу XXVIII Порядку №260 і з урахуванням наданих комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна травматологічна лікарня» м. Кропивницький виписки №337 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 з 07.03.2024 по 18.03.2024 та виписних епікризів із медичної карти стаціонарного хворого № 395 та № 636, якими підтверджується перебування ОСОБА_1 з 18.03.2024 по 01.04.2024 та з 29.04.2024 по 21.05.2024 на стаціонарному лікуванні (а.с.25, 26), судом першої інстанції правильно підкреслено, що з 02.04.2024 по 28.04.2024 та з 22.05.2024 по 09.07.2024 позивач не перебував на лікуванні та у відпустках, а перебував у розпорядженні військової частини.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачу до 27.06.2024 грошове забезпечення виплачувалось у повному розмірі, і розмір та складові таких нарахувань по 27.06.2024 включно позивачем не оспорюються, водночас з 28.06.2024 у зв`язку з тим, що позивач почав перебувати у розпорядженні понад двох місяців, грошове забезпечення йому було виплачено у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років (25%) відповідно до вимог пунктів 1, 5 Розділу XXVIII Порядку №260, а відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що доводи позивача щодо недоплати йому грошового забезпечення за період з 28.06.2024 по 09.07.2024 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити, і доводами апеляційної скарги позивача вказані висновки суду не спростовуються, зокрема, твердження позивача про безпідставність застосування до спірного випадку положень постанови №460 без урахуванням норм Порядку №260 є лише власним та помилковим розумінням позивачем приписів вказаних норм і їх застосування, що не може слугувати підставою для скасування судового рішення в цій частині

Перевіряючи правильність вирішення судом першої інстанції спору у цій справі в частині, яка стосується компенсації позивачу за 1 добу відпустки за 2023 рік, колегія суддів визнає, що керуючись положеннями: абз.3 п.14 і ч.1 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі Закон №2011-XII) та п.3 розділу XXXI Порядку №260, а також правильно встановивши, що спірним (оспорюваним) у цій справі є право позивача на виплату грошової компенсації за один день невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік при звільненні з військової служби, а не здійснивши таку грошову компенсацію на момент виключення зі списків особового складу, відповідач керувався тієї обставиною, що компенсації підлягає 15 календарних днів, натомість позивач вважає, що компенсації підлягає 16 календарних днів - суд першої інстанції обґрунтовано узяв до уваги підтверджений військовим квитком позивач серія НОМЕР_5 факт проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_6 у період з 18.02.2023 по 25.04.2023 (а.с.15-17), а також те, що: наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 26.04.2023 і вважався таким, що саме з 26.04.2023 прийняв справи та посаду водія інженерно-саперного взводу 4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків за посадою; наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №317 від 06.11.2023 ОСОБА_1 була надана щорічна основна відпустка тривалістю 10 календарних дні з 07.11.2023 по 17.11.2023 з урахуванням однієї доби на проїзд (а.с.92), а згідно наказу №329 від 18.11.2023 позивач прибув у військову частину зі щорічної відпустки та приступив до виконання службових обов`язків з 18.11.2023 (а.с.93), і з урахуванням зазначених обставин, суд правильно виснував, що у 2023 році позивач фактично перебував на військовій службі з 18.02.2023 по 31.12.2023, тобто 10 повних місяців, а тому мав право на 25 днів основної відпустки за наявності вислуги до 10 календарних років, а із основної щорічної відпустки за 2023 рік позивачем не було використано 15 днів, саме за які відповідач і здійснив нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за всі 15 невикористані дні щорічної основної відпустки за 2023 рік, що у сукупності на переконання колегії суддів свідчить про законність рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині саме з підстав відсутності у позивача права на отримання грошової компенсації за 1 день невикористаної відпустки у 2023 році, що також не спростовується доводами апеляційної скарги позивача.

Не знаходить колегія суддів також правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка стосується вимог позивача про виплату грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023 та 2024 роки, як такому, що безперервно перебував на лікуванні, реабілітації та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, пов`язаною із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль) з 25.12.2023, оскільки суд керуючись пунктами 1-2 та 7 і 9 розділу XXIV Порядку №260 правильно акцентуючи увагу на тому, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира та за відповідності військовослужбовця визначеним окремим дорученням Міністра оборони України у 2023 та 2024 роках умовам, а також на тому, що згідно пунктів 6 Окремого доручення Міністра оборони України №2683/з від 01.02.2023 та Окремого доручення Міністра оборони України №183/уд від 16.01.2024 матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз у 2024 році за однією з вищезазначених підстав внаслідок події, яка настала у 2024 році або у 2023 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події (крім підстав зазначених в абзацах четвертому та дев`ятому цього пункту) суд цілком обґрунтовано зазначив, що при вирішенні спору судом у цій справі позивачем не надано доказів його звернення до відповідача із відповідною заявою (рапортом) про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань безпосередньо під час проходження військової служби у 2023 та 2024 роках, а за відсутності належних та достовірних доказів звернення позивача із рапортом про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки у суду відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині, в тому числі і у зв`язку з відсутністю протиправної бездіяльності з боку відповідача.

Відсутні у апеляційного суду також підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені вимог позивача про зобов`язання відповідача виплатити одноразову грошову допомогу на підставі Порядку №260 (звільнення із військової служби за станом здоров`я в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби), одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення відповідно до Порядку №460, а також додаткової винагороди відповідно до постанови №168 у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я у зв`язку із захворюванням (каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини за 122 дні за період з 25.12.2023 по 01.04.2024 та 29.04.2024 по 20.05.2024, оскільки в цій частині судом повно встановлено та враховано усі обставин виниклого спору, та правильно застосовано норми матеріального права, якими регулюються ці правовідносини, що не спростовується доводами апеляційної скарги позивача.

Оскільки в частині вимог позивача, які стосуються зобов`язання відповідача здійснити виплату одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, яка не виплачувалася позивачу у 2023 році за використану частину щорічної основної відпустки тривалістю 10 днів, колегія суддів виходить з того, що не нарахування та невиплата позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік визнана рішенням суду у цій справі протиправною, і в цій частині судове рішення не оскаржується в апеляційному порядку, колегія суддів не вбачає підстав для перевірки рішення суду в цій частині взагалі.

Колегія суддів у повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі, а оцінивши у сукупності встановлені у цій справі фактичні обставини та наявні у справі докази, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача та вважає за необхідне залишити без змін рішення суду першої інстанції.

таким, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні фактичних обставин спірних правовідносин та правильного застосування до них норм матеріального права, у звязку з чим вважає, що у задоволені апеляційної скарги відповідача слід відмовити, а рішення

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року - залишити без змін

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов