Справа № 120/773/25
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 серпня 2025 р. Справа № 120/773/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на протиправну бездіяльність Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо неприйняття заяви у порядку, встановленому Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Позивача не документували довідкою про звернення за захистом в Україні та не надали рішення за результатами розгляду заяви громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 28.10.2024.

Листом від 21.11.2024 Відповідач повідомив Позивача про розгляд його заяви-анкети в порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян", що на думку заявника є протиправним.

Тому, з метою зобов`язання відповідача прийняти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649 та надати рішення за результатами розгляду заяви від 28.10.2024, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 27.01.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті спору відповідач зазначив, що не звертався особисто до сектору з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції УДМС у Вінницькій області із заявою про отримання статусу біженця в Україні, зразок якої затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649 та не довів протилежного.

До УДМС у Вінницькій області 28.10.2024 року надійшла заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в якій він просить надати йому статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Ця заява подана до сектору документального забезпечення УДМС у Вінницькій області.

Відповідач акцентує, що обов`язок УДМС у Вінницькій області прийняти та розглянути заяву особи, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, в порядку, встановленому Законом №3671-VI , виникає виключно у разі дотримання форми та порядку подання такої заяви, вимоги до якої визначенні чинним законодавством.

В силу того, що позивач не дотримався установленого порядку, не звернувся особисто із заявою до сектору з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції УДМС у Вінницькій області, йому листом від 21.11.2024 надана відповідь. Зокрема, роз`яснено ОСОБА_1 порядок і процедура розгляду заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту передбачені Законом №3671-VI та Правилами - 649.

Окремо відповідач звертає увагу, що під час підготовки роз`яснень позивачу було встановлено, що 26.03.2024 року згідно з наказом про відрахування №152 ОБГ ОСОБА_1 був відрахований із складу студентів у зв`язку із завершенням навчання. Позивач проживав на території України тривалий час з порушенням дозволеного строку перебування. У дозволений проміжок часу за захистом в Україні він не звертався, чим порушив міграційне законодавство. Перебуваючи на законних підставах в Україні за захистом він не звертався. З огляду на порушення Абунассером Мохаммедом Ахмедом законодавства у сфері шукачів захисту в частині порядку і строків звернення із заявою та враховуючи те, що Україна перебуває в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, це зумовило застосування до нього положення статті 9 Конвенції про статус біженців 1951 року, до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про статус біженців та Протоколу щодо статусу біженців» від 10.01.2002 № 2942-ІІІ. У ній визначено, що ніщо в цій Конвенції не позбавляє Договірну Державу права під час війни або за інших надзвичайних і виняткових обставин вживати тимчасових заходів, які вона вважає необхідними в інтересах державної безпеки, щодо тієї чи іншої окремої особи, ще до того, як ця Договірна Держава з`ясує, що ця особа дійсно є біженцем і що подальше застосування цих заходів щодо неї є необхідним в інтересах державної безпеки.

Представник позивача подала відповідь на відзив, у якій спростовує доводи відповідача та наводить мотиви їх відхилення. Зокрема, звертає увагу, що незважаючи на особисте звернення Позивача із заявою до Відповідача, останній розглянув її не відповідно до спеціальної процедури, передбаченої Законом та Правил розгляду заяв від 07.09.2011 №649. Відмова у порядку Закону України «Про звернення громадян» не передбачена ані Законом, ані Правилами. Відтак, бездіяльністю відповідача порушено права Позивача та положення чинного законодавства України і міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином Держави Палестина проживає в Україні.

Відповідно до Довідки від 11 липня 2024 року, виданої посольством Палестини у Києві, кордон у секторі Газа з боку республіки Єгипет (єдиний можливий перетин території кордону у сектор Газа, дійсно є закритим на невизначений термін у зв`язку з бойовими діями, які досі тривають. Громадянин ОСОБА_2 на даний час не має змоги повернутись до його батьківщини - сектору Газа (а.с. 11).

Через неможливість повернутися на батьківщину, позивач 28.10.2024 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Листом від 21.11.2024 Відповідач повідомив Позивача про розгляд його заяви-анкети в порядку Закону України "Про звернення громадян" (а.с. 10). Відповідач зауважив про порушення Позивачем порядку звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що передбачений статтею 5 Закону, а також звернув увагу на перевищення Позивачем строку перебування на території України.

Позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо не прийняття його заяви та рішення за результатами його звернення з питанням про визнання громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок правового регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні урегульовано Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08.07.2011 року №3671-VI (далі - Закон №3671-VI).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону №3671-VI додатковий захист це форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, які загрожують їх життю, безпеці чи свободі.

Пунктом 8 частини першої статті 1 Закону №3671-VI заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті.

Пунктом 13 частини першої статті 1 Закону №3671-VI обумовлено, що особа, яка потребує додаткового захисту - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Згідно із частиною п`ятою статті 5 Закону №3671-VI особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Закону №3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Згідно з статтею 7 Закону України № 3671-VI, оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 року за №1146/19884 (далі - Правила №649).

Відповідно до пункту 2.1 Правил №649 уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:

а) встановлює особу заявника;

б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);

в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;

г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;

ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);

е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;

є) проводить дактилоскопію заявника;

ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;

з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

За змістом пунктів 2.2, 2.4, 2.5 Правил № 649 рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.

У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

У разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4). Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС.

У відповідності до частини першої статті 12 Закону № 3671-VI рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку про те, що наявне в осіб, які не є громадянами України, право на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту за наявності підстав, визначених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону №3671-VI.

Відповідно до матеріалів справи позивач 28.10.2024 звернувся до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Заява-анкета зареєстрована в УДМС у Вінницькій області 28.10.2024 №А-237/6/0501-24, що підтверджується її копією, та відповідає формі, затвердженій наказом Міністрества внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649.

Позивач вказує, що оскільки його заяву у відділі з питань біженців УДМС у Вінницькій області не прийняли, він її подав до відділу документообігу.

Відповідач ці доводи заперечує та зазначає, що позивач особисто з заявою до сектору з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції УДМС у Вінницькій області не звертався. Тому, оскільки заява подавалась до сектору документального забезпечення УДМС у Вінницькій області, тобто не у порядку встановленим законом, позивачу листом надані роз`яснення.

Так, листом від 21.11.2024 відповідач повідомив позивача про порушення ним порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що передбачений статтею 5 Закону, а також звернув увагу на перевищення позивачем строку перебування на території України.

Отже, розгляд заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснено в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Суд зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 8 Закону №3671-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

При цьому, після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

Водночас, безпосередній розгляд документів (визначення обставин, за якими здійснюється звернення, розгляд їх на предмет обґрунтованості та прийняття безпосереднього рішення про надання або відмову в наданні статусу) згідно з поданою заявою передбачається вже після вирішення питання щодо вирішення відповідачем питання щодо попереднього (формального) розгляду заяви та прийняття відповідного рішення про прийняття/відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем не повною мірою дотримано наведені законодавчі приписи, оскільки рішення про відмову у прийнятті заяви не приймав.

Крім того, відповідно до ст. 12 Закону №3671-VI, заявник має право оскаржити таке рішення до ДМС України, а також до суду.

З приводу того, що позивач звернувся із заявою не до сектору з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції УДМС у Вінницькій області, а до сектору документального забезпечення УДМС у Вінницькій області, що на думку відповідача не в порядку установленому Законом.

Суд відхиляє такі доводи, оскільки центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, є ДМС України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Сектор з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції УДМС у Вінницькій області та Сектор документального забезпечення УДМС у Вінницькій області, не є окремим територіальним органом, а входять в структуру Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Крім того, позивач обмежений у способах і засобах доказування в умовах незнання та правової необізнаності, оскільки перебуває в чужій країні. Факт того, що він не може повернутися в країну походження підтверджується Довідкою посольства Палестини у Києві від 11 липня 2024 року у якій обумовлено, що кордон у секторі Газа з боку республіки Єгипет (єдиний можливий перетин території кордону у сектор Газа, дійсно є закритим на невизначений термін у зв`язку з бойовими діями, які досі тривають. Громадянин Абунассер Мохаммед на даний час не має змоги повернутись до його батьківщини - сектору Газа (а.с. 11).

Отже, незважаючи на те, що позивач звернувся не до того сектору, він звернувся до державного органу УДМС у Вінницькій області, який наділений повноваженнями реалізовувати державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. До того ж, відповідач, під час підготовки роз`яснень позивачу, мав доступ до інформації відповідно до якої встановив підстави проживання та перебування останнього на території України.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність, яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил №649, з урахуванням чого позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

З метою належного та ефективного захисту порушених прав позивача та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, оскільки судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення, необхідно зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо прийняття або відмови у прийнятті заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил №649.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийняти заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону №3671-VI та Правил №649, та надати рішення за результатами розгляду заяви від 28.10.2024, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» керуючись зазначеними положеннями Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», судам слід ураховувати, що стаття 5 Закону не встановлює санкції за подання заяви про надання статусу біженця із зволіканням. У таких випадках на порушників можуть накладатися лише стягнення у вигляді штрафу, передбачені статтями 203 та 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (ті, що відповідають вимогам статті 31 Конвенції про статус біженців 1951 року).

Неприйняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до розгляду та примусове повернення або примусове видворення заявника суперечитиме захисту фундаментальних прав, передбачених Конвенцією про статус біженців 1951 року (стаття 33 «Невислання біженців»), а також Конвенцією про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року (стаття 3 «Заборона катування»).

З огляду на те, що відповідачем не вирішено питання щодо прийняття або відмови у прийнятті заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вимоги зобов`язати УДМС України у Вінницькій області прийняти заяву від 28.10.2024 та надати рішення за результатами її розгляду не підлягають задоволенню.

Судом не надається в межах цієї справи оцінка викладеним у заяві позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту обставинам, оскільки розгляд поданих позивачем документів є дискреційними повноваженнями Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Щодо судових витрат, то згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України їх розподіл не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 від 28.10.2024 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.09.2011 № 649.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийняти рішення щодо прийняття або відмови у прийнятті заяви громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 від 28.10.2024 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.09.2011 № 649.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 37836770, просп. Коцюбинського, 78, м. Вінниця, 21009).

Повне судове рішення складено 27.08.2025.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна