Справа № 300/8109/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/8109/24 пров. № А/857/25089/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі № 300/8109/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання вчинити певні дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Шумей М.В. у м. Івано-Франківську в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), дата складення повного тексту судових рішень не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі також ГУ ПФУ, відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови у зарахуванні до загального трудового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , а саме: з 26.11.1982 по 01.09.1993 року; з 01.09.1993 по 30.09.1996 року; з 30.09.1996 року по 31.12.1997 року;

- зобов`язати відповідача зарахувати до загального трудового стажу позивача періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 - з 26.11.1982 по 01.09.1993; з 01.09.1993 по 30.09.1996; з 30.09.1996 по 31.12.1997, та здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 02.05.2024.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, оскільки вважає його незаконним, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що органом, що призначав пенсію позивачу визначений за принципом екстериторіальності для розгляду заяви було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Також зазначає, що у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 , заповненій 02.08.1982, у записі № 6 відсутня підстава звільнення (наказ), печатка та підпис посадової особи, яка зробила запис про звільнення, у записі № 7 відсутня підстава внесення запису про звільнення і прийняття з 01.09.1993, у записі № оскільки дата наказу 30.09.1994 не відповідає даті переведення 30.09.1996.

Позивач не скористалась правом подання відзиву на апеляційні скарги. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 01 травня 2024 року позивачу виповнилось 60 років, відповідно вона набула право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 31 року відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також Закон № 1058-IV).

15.05.2024 року позивач звернулась через територіальний орган Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням № 22 від 22.05.2024 позивачу призначено пенсію за віком з 02.05.2024 з врахуванням страхового стажу 32 роки 4 місяці 6 днів.

В подальшому, відповідач листом від 16.07.2024 повідомив позивача, що в пенсійній справі встановлена переплата пенсії в сумі 9851,32 грн. за період з 02.05.2024 по 30.06.2024 в зв`язку з прийняттям рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 10.07.2024 № 22; запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачені суми коштів.

У рішенні про відмову в призначенні пенсії за віком від 10.07.2024 № 22 ГУ ПФУ області зазначено, що в ході розгляду заяви ОСОБА_1 , яка 15.05.2024 звернулась із заявою про призначення пенсії за віком, встановлено, що згідно з наданими документами страховий стаж становить 25 років 22 дні.

За результатом розгляду документів до страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.08.1982 не враховано періоди роботи, а саме:

- з 02.08.1982 по 24.11,1982, оскільки відсутня довідка з колгоспу про встановлений та вироблений мінімум трудової участі;

- з 26.11.1982 по 01.09.1993, оскільки у записі про звільнення з роботи відсутня підстава звільнення, печатка та підпис посадової особи, яка зробила запис про звільнення, чим порушено пункти 2.3 та 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі також - Інструкція № 58);

- з 30.09.1996 по 31.12.1997, оскільки дата наказу 30.09.1994 не відповідає даті переведення 30.09.1996.

Страховий стаж розраховано з врахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка форми ОК-5). У зв`язку з наведеним вирішено у призначенні пенсії за віком відмовити.

09.07.2024 позивач повторно звернулась із заявою про призначення (перерахунок) пенсії за віком, долучила копії свідоцтв про народження двох дітей.

Рішенням № 22 від 17.07.2024 здійснено перерахунок пенсії за віком з 02.05.2024, призначено пенсію з врахуванням страхового стажу 31 рік 22 дні.

Відповідно до розрахунку стажу (форма PC-право) до страхового стажу позивача зараховано періоди:

01.09.1979-30.06.1982 - навчання у вищих (середніх закладах) - 2 роки 10міс. 0 днів;

04.10.1986- 03.10.1989 - догляд за дитиною до 3 років - 3 роки 0 міс 0 днів;

06.03.1993 - 05.03.1996 - догляд за дитиною до 3 років - 3 роки 0 міс 0 днів;

01.09.1998 - 29.01.1998 - 0 років 0 міс. 29 днів;

01.02.1998 - 28.02.19980 - 0 років 1 міс. 0 днів;

01.03.1998 - 30.03.1998 - 0 років 1 міс. 0 днів;

01.04.1998 - 29.04.1998 - 0 років 0 міс. 29 днів;

01.05.1998 - 28.05.1998 - 0 років 0 міс. 28 днів;

01.06.1998 - 28.06.1998 - 0 років 0 міс. 28 днів;

01.07.1998 - 30.08.1998 - 0 років 2 міс. 0 днів;

01.09.1998 - 28.11.1998 - 0 років 2 міс. 28 днів;

01.12.1998 - 31.12.1998 - 0 років 1 міс. 0 днів;

01.01.1999 - 31.12.2003 - 5 років 0 міс. 0 днів;

01.01.2004 - 30.12.2016 - 13 років 0 міс. 0 днів;

05.01.2017 - 23.03.2020 - 3 роки 3 міс. 0 днів.

Всього 31 рік 0 міс. 22 дні.

17.07.2024 року позивач звернулась до відповідача із зверненням про роз`яснення причин не врахування спірних періодів трудового стажу.

Відповідач листом від 09.08.2024 № 6929-5517/Б-02/8-0900/24 роз`яснив послідовність своїх дій щодо призначення їй пенсії за віком та причини не врахування спірних періодів трудового стажу (ті ж самі, що й в рішенні про відмову у призначенні пенсії від 10.07.2024), а також вказав, що необхідно надати уточнюючу довідку про підтвердження періоду роботи з 26.11.1982 по 31.12.1998, а також інформацію про реорганізацію підприємства.

17.09.2024 позивач повторно звернулась до відповідача із зверненням про перерахунок пенсії та викладенням обставин моєї трудової діяльності з 26.11.1982 по 31.12.1997, до якого долучила також довідку Головного управління статистики у Львівській області про реорганізацію підприємства та уточнюючу довідку про підтвердження спірного періоду роботи.

Відповідач листом від 09.10.2024 № 8423-7068/Б-02/8-0900/24 повторно відмовив у зарахуванні спірних періодів роботи та здійсненні перерахунку пенсії. Не взяв до уваги долучені додаткові документи, з приводу них зазначив: згідно із долученої довідки від 30.12.2016 року № 1, виданої дочірнім підприємством «Прикарпаттявторкольормет» Західноукраїнського Акціонерного товариства «Вторкольормет», відсутні підстави видачі довідки (первинні документи, накази про прийняття/звільнення). Стосовно довідки від 09.09.2024 № 03-05/246/11-24, виданої Головним управління статистики у Львівській області, то її не враховано, так як зазначене підприємство є діючим.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка містить усі необхідні відомості про роботу позивача у спірні періоди, відтак, у відповідача відсутні підстави їх не враховувати.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються законодавством про пенсійне забезпечення, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, закону про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (частина перша статті 4 Закону № 1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Так, згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду до прийняття Закону № 1058-IV регулював Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі також - Закон № 1788-ХІІ).

Приписами статті 56 Закону № 1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 р. № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі також Порядок № 637).

Пунктами 1-2 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз вказаних норм права свідчить про те, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами чи показань свідків.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 415/4914/16-а, від 16.04.2020 у справі № 159/4315/16-а, від 21.05.2020 у справі № 550/927/17 та від 26.04.2021 у справі № 348/2180/16-а.

У спірному випадку з загального періоду роботи з 26.11.1982 по 30.12.2016 не зараховано до трудового стажу періоди з 26.11.1982 по 01.09.1993 ( оскільки у записі про звільнення з роботи відсутня підстава звільнення, печатка та підпис посадової особи, яка зробила запис про звільнення), з 01.09.1993 по 30.09.1996 (оскільки відсутня підстава про звільнення і прийняття з 01.09.1993), з 30.09.1996 по 31.12.1997 (оскільки дата наказу 30.09.1994 не відповідає даті переведення 30.09.1996).

З цього приводу колегія суддів зазначає, що у період внесення записів про роботу позивача після 1993 року, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією № 58.

Пунктом 1.1 Інструкції № 58 також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно положень пункту 2.2 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 цієї Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

До прийняття наведеної вище Інструкції порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (чинної на момент заведення трудової книжки позивача, далі також Інструкція № 162), пунктом 1.1. якої було також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 глави 2 Інструкції № 162).

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочень чи заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта чи свідоцтва про народження (пункт 2.10 глави 2 Інструкції № 162).

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.11 глави 2 Інструкції № 162).

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки позивача) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови трудові книжки робітників та службовців при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 цієї постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Як слідує із записів в трудовій книжці позивача, останні виконані без перекреслень, а дати наказів не містять виправлень.

Водночас, записи про періоди роботи позивача зроблені у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено записи і завірені печатками роботодавців.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача, вона з 26.11.1982 по 30.12.2016 року працювала безперервно фактично на одному підприємстві, яке у зв`язку з реорганізацією зазнавало змін в організаційно-правові формі та назві: Львівське міжрегіональне управління «Вторкольормет, Західно-Українське регіональне орендне підприємство «Вторкольормет», ДП ««Прикарпаттявторкольормет».

Суд зауважує, що у випадку виникнення сумніву у достовірності даних трудової книжки чи виявленні певних недоліків при її заповненні - працівник сервісного центру пенсійного органу повинен повідомити позивача про необхідність надання довідки з місця роботи та внести відповідну відмітку у графу «Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії», яка передбачена Додатком 3 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (пункт 4.1 розділу IV), для можливості її подання до спливу 3-місячного строку з дати звернення із заявою.

На підтвердження спірних періодів роботи позивачем надавалась відповідачу уточнююча довідка - довідка Дочірнього підприємства «Прикарпаттявторкольормет» Західно - Українського Акціонерного товариства «Вторкольормет» «№ 1 від 30.12,2016 про підтвердження наявного стажу роботу для призначення пенсії, згідно якої підтверджено період моєї роботи з 26.11.1982 у Львівському міжобласному управлінні «Вторкольормет» по 31.12.1998 у Західно-українському акціонерному товаристві «Вторкольормет». Однак, її не взято до уваги.

Також судом встановлено, що у розділі трудової книжки позивача «Відомості про заохочення» містяться записи за спірні періоди роботи про її нагородження та преміювання, а також запис за № 13 від 21.11.2007 про нагородження її почесною грамотою та премією з нагоди 25 років роботи у ЗУАТ «Вторкольормет», що також підтверджує її безперервну роботу з 1982 року.

Більше того, пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» установлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Зазначена норма свідчить, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, суд апеляційної інстанції відзначає, що у справі № 229/3431/16-а (постанова від 12.12.2019) з аналогічного спору Верховний Суд дійшов висновку про безпідставність доводів скаржника, оскільки обставини, які підлягали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховуючи ступінь вини позивача (її відсутність) неможливості надати повний об`єм необхідних для реалізації його прав документів та повноти записів у наявних підтверджуючих страховий стаж документах з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Така правова позиція також викладена і в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.

Враховуючи проаналізовані норми законодавства та правові висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та безпідставність аргументів відповідача щодо наявності недоліків у заповненні трудової книжки ОСОБА_1 як підстави для незарахування згідно із записами цієї трудової книжки до страхового стажу спірні періоди трудової діяльності.

Покликання апелянта на висновок Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23 є недоцільним та не релевантним до спірних правовідносин, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу.

Водночас, як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду першої інстанції у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана оцінка.

Інших доводів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Перевіривши мотивування судових рішень та доводи апеляційних скарг, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для їх скасування, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі № 300/8109/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційних скарг надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді І. В. Глушко
Н. М. Судова-Хомюк