Справа № 600/4093/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 серпня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/4093/25-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не внесення відомостей до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з військового обліку;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з військового обліку.

Ухвалою суду від 27 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Крім цього, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, серед іншого, просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військову службу під час мобілізації, з метою проходження ним військової служби у Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Вказане суд розцінює як клопотання про забезпечення позову та зазначає таке.

Так, заявлене клопотання обґрунтовано тим, що уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 було надіслано представнику позивача повістку, згідно з якою ОСОБА_1 викликався до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для уточнення даних. Зазначена обставина, з урахуванням у тому числі й відмови відповідача у виключенні позивача з військового обліку у зв`язку з непридатністю до військової служби за станом здоров`я, свідчать про намір ІНФОРМАЦІЯ_4 призвати позивача на військову службу під час мобілізації. На думку позивача, прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних на виконання відповідної повістки про виклик, за умови відсутності в нього відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, відповідач вчинятиме активні дії щодо призову позивача на військову службу. Відповідно, набувши статус військовослужбовця, позивач втратить право на виключення його з військового обліку, оскільки він перебуватиме на військовій службі і його звільнення регулюватиметься вже іншими нормами законодавства, зокрема, Законом України «Про військову службу», що унеможливить виконання рішення суду у цій справі.

Розглянувши клопотання про забезпечення даного позову та перевіривши матеріали справи, суд зазначає таке.

З наявних матеріалів убачається, що виникненню спору у даній справі передувало виявлення позивачем невідповідності відомостей у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, оформленого у додатку «Резерв+», згідно з якими ОСОБА_1 вважається військовозобов`язаним із званням «лейтенант», з довідкою ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06 квітня 2022 року №630, відповідно до якої ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Крім цього, як вбачається з відомостей військового квитка позивача, в такому містяться відомості про виключення його з військового обліку 06 квітня 2022 року.

У зв`язку з цим позивач звертався до відповідача із заявою про виправлення відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів («Оберіг»), шляхом внесення змін про непридатність його до військової служби з виключенням з військового обліку.

Листом від 16 липня 2025 року №6915 ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомив позивача про те, що по відношенню до військового обліку він є військовозобов`язаним (офіцером запасу), а тому згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, непридатність його до військової служби має підтверджуватися свідоцтвом про хворобу, яке затверджується виключно штатною Регіональною ВЛК. З огляду на відсутність такого свідоцтва про хворобу, ОСОБА_1 не може бути виключений з військового обліку. Крім цього вказано, що для підтвердження непридатності до військової служби позивачу необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 для проходження військово-лікарської комісії.

Враховуючи наведене, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно частини першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеною вище нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам (роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 24 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, які суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, згідно правової позиції Верховного Суду у справі №826/14951/18 (постанова від 20 березня 2019 року) до вирішення справи по суті суд може застосувати заходи забезпечення позову. Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Також Верховним Судом (постанови від 28 жовтня 2020 року у справі № 140/2474/20 та від 25 травня 2023 року у справі №520/4563/21) наголошено, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Суд також враховує і те, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з Рекомендацією №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер.

Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункту 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналіз змісту заявленого клопотання про забезпечення позову дає підстави для висновку про не наведення заявником обґрунтованих та переконливих доводів й, відповідно, не надання належних доказів, які б у своїй сукупності могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити: 1) виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду адміністративної справи; 2) ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Отже, заявником не наведено переконливих підстав для забезпечення позову, передбачених пунктом 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суд виходить з того, що у клопотанні про забезпечення позову не наведено обставин та, відповідно, не надано належних та достовірних доказів вчинення ІНФОРМАЦІЯ_5 по відношенню до ОСОБА_1 дій, спрямованих на призов його на військову службу за мобілізацією саме станом на час звернення до суду з клопотанням про забезпечення позову. Зокрема, до клопотання не додано наказ про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, мобілізаційного розпорядження або повістки на відправку ОСОБА_1 до військової частини, відповідно до якої останній зобов`язаний був би з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у визначену дату та час з метою його подальшого відправлення у розпорядження військової частини для проходження військової служби.

Стосовно посилань позивача в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову на видану ІНФОРМАЦІЯ_5 повістку №4479179 про виклик його до ТЦК та СП для уточнення даних 04 серпня 2025 року о 09 год. 00 хв., то такі суд оцінює критично та вважає безпідставними, адже названий вище документ відповідно до вимог законодавства, яке регулює спірні відносини, не замінює повістки на відправку (мобілізаційного розпорядження) з доказами її отримання військовозобов`язаним.

Доводи клопотання про забезпечення позову про те, що дії ІНФОРМАЦІЯ_4 спрямовані не для уточнення облікових даних, а для здійснення мобілізаційних заходів, ґрунтуються виключно на припущеннях позивача і не підтверджуються жодними належними доказами.

Суд зауважує, що застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на його доводах про ймовірність призову його на військову службу під час мобілізації, якщо факти вчинення таких дій не підтверджені жодними належними (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України), достовірними (стаття 75 Кодексу адміністративного судочинства України) та достатніми (стаття 76 Кодексу адміністративного судочинства України) доказами.

Звертаючись до суду з цим клопотанням про забезпечення позову, позивачем не доведено належним чином факту існування ризиків настання для нього певних невідворотних негативних наслідків у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Самі по собі суб`єктивні переконання заявника у можливому вчиненні відносно нього протиправних дій щодо призову на військову службу внаслідок прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на виконання повістки №4479179 про виклик для уточнення даних не можуть свідчити про безумовну необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, про які він просить у поданому клопотанні.

Також, відмовляючи у задоволені поданого клопотання про забезпечення позову, суд виходить з того, що його вимоги не узгоджуються з вимогами позовної заяви, оскільки предметом спору у даній справі є протиправна, на думку позивача, бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не внесення відомостей до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з військового обліку. Натомість у клопотанні про забезпечення позову йдеться, фактично, про ймовірність вчинення відповідачем дій, пов`язаних із призовом ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.

З огляду на викладене у сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність поданого клопотання про забезпечення позову, а тому таке не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк