Справа № 560/16488/24
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

26 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 560/16488/24

адміністративне провадження № К/990/34536/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Стародуба О.П. та Стеценка С.Г., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2025 року

у справі № 560/16488/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - ГУ ПФ України в Хмельницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - ГУ ПФ України в Кіровоградській області), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФ України в Кіровоградській області від 18 липня 2024 року № 14 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Хмельницькій області зарахувати до його страхового стажу періоди роботи у колгоспі "Перше травня" за 1978 рік в сумі 69 людино-днів, за 2006 рік в сумі 280.5 людино-днів, з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року в сумі 1874,2 людино-днів та період військової служби з 17 травня 1982 року по 27 червня 1984 року;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Хмельницькій області призначити пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) з 24 січня 2024 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2025 року, задоволено позов частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Кіровоградській області від 18 липня 2024 року № 14 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії;

- зобов`язано ГУ ПФ України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи у колгоспі "Перше травня" за 1978 рік в сумі 69 людино-днів, за 2006 рік в сумі 280.5 людино-днів, з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року в сумі 1874,2 людино-днів та період військової служби з 17 травня 1982 року по 27 червня 1984 року;

- зобов`язано ГУ ПФ України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV з 11 липня 2024 року;

- відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог;

- стягнено на користь ОСОБА_1 1211,20 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Кіровоградській області.

Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, ГУ ПФ України в Хмельницькій області 15 серпня 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулося через підсистему "Електронний суд" з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у цій справі, свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

ГУ ПФ України в Хмельницькій області у касаційній скарзі зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій вирішили спір без врахування висновків щодо застосування норм права, висловлених у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року в справі № 754/14898/15-а, від 01 жовтня 2019 року в справі № 804/3646/18, від 21 грудня 2019 року в справі № 663/574/17, про те, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень; також покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах та те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2019 року в подібній справі № 227/3208/16-а дійшов висновку, що повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію; за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями; тому зазначені повноваження не є дискреційними.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що трудова книжка ОСОБА_1 не містять помилок, неточностей, підтирань чи виправлень, дійшли висновку, що позивач підтвердив право на врахування спірних періодів роботи до страхового стажу, а ГУ ПФ України в Хмельницькій області має лише один варіант правомірного рішення.

Такі висновки судів першої і апеляційної інстанцій узгоджуються з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в подібній справі № 227/3208/16-а, та не суперечать висновкам щодо застосування норм права, висловленим у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а, від 01 жовтня 2019 року у справі № 804/3646/18 та від 21 грудня 2019 року у справі № 663/574/17, на які покликається ГУ ПФ України в Хмельницькій області у касаційній скарзі.

Верховний Суд звертає увагу на те, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

З огляду на недостатнє обґрунтування скаржником у касаційній скарзі посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, Верховний Суд вважає, що ГУ ПФ України в Хмельницькій області не підтвердило наявність підстав касаційного оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2025 року.

При цьому, касаційна скарга не містить доводів про помилковість посилань у рішенні суду першої інстанції та постанові суду апеляційної інстанції на правові позиції, сформульовані Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 677/277/17, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а та від 04 вересня 2018 року у справі № 482/434/17, або необхідність відступу від застосованих судами висновків, що свідчить лише про незгоду скаржника з ухваленими судовими рішеннями.

Крім того, у касаційній скарзі ГУ ПФ України в Хмельницькій області не обґрунтувало наявність обставин, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а саме, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

З огляду на зазначене, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не містить вагомих аргументів, які б вказували на те, що розгляд такої справи матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що склалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, також дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі № 560/16488/24, як у справі незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.

На підставі наведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а виключних підстав для касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, передбачених частинами четвертою і п`ятою статті 328 КАС України скаржником у касаційній скарзі належним чином не обґрунтовано, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічна позиція щодо віднесення вказаної категорії справ до справ незначної складності висловлена Верховним Судом, зокрема в ухвалах від 02 лютого 2023 року у справі № 560/19820/21, від 25 березня 2024 року у справі № 500/5839/23, від 22 квітня 2024 року у справі № 560/16181/23.

Керуючись статтями 248, 328, 335, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2025 року у справі № 560/16488/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді О.П. Стародуб

С.Г. Стеценко