Справа № 297/1549/25
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 297/1549/25 пров. № А/857/24510/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2025 року, прийняте суддею Ільтьо І.І. у м. Берегове, у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Берегівського РВП ГУНПА в Закарпатській області Данила Василя Петровича, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з адміністративним позовом до поліцейського Берегівського РВП ГУНПА в Закарпатській області Данила Василя Петровича, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (надалі ГУ НП в Закарпатській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №4625854 від 01.05.2025.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2025 позов задоволено.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, скасування якої є предметом позову, не містить обставин, які б встановлювали наявність адміністративного порушення, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження події адміністративного правопорушення, відсутні будь-які пояснення свідків події, відеозапис тощо.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ГУ НП в Закарпатській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі звертає увагу на поважні причини не подання відеодоказу з нагрудної камери поліцейського, оскільки судом встановлено строк подачі відзиву відповідачу 15 днів, проте судове засідання було призначене в менший строк ніж 15 днів у спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідно, коли вже був надісланий відеодоказ з нагрудної камери поліцейського з Берегівського РВП (м. Берегове) до ГУНП в Закарпатській області (м. Ужгород), яким було підтверджено факт вчинення правопорушення позивачкою, то вже рішення по справі було прийняте та залишилось поза увагою суду.

Вказує на те, що не зазначення в оскаржуваній постанові, що здійснювалася відеофіксація порушення, технічного засобу, за допомогою якого здійснено відеозапис, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Долучений до справи відеозапис фіксує вчинення позивачем правопорушення, а зміст вказаних файлів не викликає сумнівів в тому, що саме останніми зафіксовані події, які мали місце 01.05.2025 за участі сторін в справі. Разом з тим, позивачка не заперечує про факт вчинення правопорушення та пояснювала це відсутністю вільного місця для паркування автомобілів.

Крім того зазначає, що в позові зазначено різні прізвища, які не збігаються із паспортними даними позивача, що свідчить про те, що поданий позов є необґрунтованим, та таким, який не відповідає норма КАС України.

Також вказує на те, що судом неправомірно стягнено судовий збір.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ЕНА №4625854 від 01.05.2025 ОСОБА_1 01.05.2025 о 12 годині 13 хвилин у м. Берегове по вул. Сечені, 33 здійснила зупинку стоянки транспортного засобу ВАЗ 2121 реєстраційний номер НОМЕР_1 ближче 10 метрів від прилеглої території, чим порушила п.15.9 «и» ПДР, у зв`язку з чим її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Відповідно до частин 1-3 статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 73 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги наданий скаржником відеодоказ до апеляційної скарги. Крім того, такий відеодоказ не було подано суду першої інстанції, поважності неподання його скаржником не наведено.

Доводи про те, що такий відеодоказ був надісланий тоді коли вже рішення по справі було прийняте та залишилось поза увагою суду, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження наведеному.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, ч.1 ст. 286 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд зазначає, що відповідно відзив на апеляційну скаргу повинен був бути поданий у межах строку визначеного ч.1 ст. 286 КАС України і зазначення судом першої інстанції іншого порядку цього не змінює.

Суд встановив, що відеодоказ був доданий до матеріалів справи вже разом з апеляційною скаргою, отже суд першої інстанції його не досліджував і такий не може бути підставою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Суду першої інстанції і апеляційному суду відповідач жодних доказів на підтвердження вчиненого позивачем правопорушення не надав, інформації про наявність таких доказів і неможливість надати суду з поважних причин не повідомив.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №4625854 від 01.05.2025 слід скасувати.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 КАС України).

Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Останній у справі, що розглядається, як було зазначено вище не довів правомірності свого рішення, яке оскаржує позивач.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області залишити без задоволення, рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2025 року в справі №297/1549/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 27.08.2025 у зв`язку із перебуванням членів колегії у відпустці.