Справа № 560/10861/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/10861/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

25 серпня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не звільненні позивача з військової служби у зв`язку з небажанням продовжити військову службу та сімейними обставинами, якими є необхідність здійснювати догляд за матір`ю з числа осіб з інвалідністю II групи на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби у зв`язку з небажанням продовжити військову службу та сімейними обставинами, якими є необхідність здійснювати догляд за матір`ю з числа осіб з інвалідністю II групи на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.12.2024 позов задоволено частково, ухвалено:

Визнати протиправним та скасувати Висновок Військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2024 про відмову щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за матір`ю з числа осіб з інвалідністю II групи.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за матір`ю з числа осіб з інвалідністю II групи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за результатами розгляду рапорту встановив недоліки, які унеможливлюють прийняти рішення щодо звільнення військовослужбовця з військової служби, а саме: до рапорту не доданий акт встановлення факту постійного догляду за особою з інвалідністю виданий органом соціального захисту населення; не надані підтверджуючі документи про коло другої ступеня спорідненості, а саме жодних документів немає про наявності чи відсутності сестер або братів ОСОБА_2 та інших осіб зазначеного ступеня спорідненості. Про наявність в рапорті недоліків військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача. До рапорту подані документи, про те, що ОСОБА_3 (чоловік) та ОСОБА_4 (син) не можуть доглядати за ОСОБА_2 . Стверджує, що ОСОБА_3 проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 та має першочергове право на звільнення з військової служби і здійснення догляду за дружиною. Крім того, позивачем надані документи, які засвідчують наявність рідного брата ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ №870817. Проте відомостей про потребу брата в постійному сторонньому догляді немає. Тому ОСОБА_1 може здійснювати сторонній догляд на непрофесійні основі за матір`ю ОСОБА_2 . Вважає, що обов`язок доведення існування обставин для звільнення з військової служби з підстав, передбачених підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII лежить саме військовослужбовцю.

Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

У червні 2024 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з сімейними обставинами, а саме необхідністю здійснення постійного догляду за рідною матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю другої групи. До рапорту долучив: паспорт, картку платника податків, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , витяг з реєстру територіальної громади №2024/001216977; паспорт, картку платника податків, пенсійного посвідчення, витяг з реєстру територіальної громади № НОМЕР_4 , витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 ; свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_5 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; довідку до акту огляду МСЕК 12ААГ №940414 про встановлення ОСОБА_2 другої групи інвалідності; висновок про наявність порушення функцій організму від 07.06.2024 № 1044; висновок ЛЛК від 07.06.2024 №1043 про потребу постійного стороннього догляду; заяву ОСОБА_2 №1559 про потребу у догляді позивачем і відсутність інших військовозобов`язаних працездатних членів сім`ї; свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 , довідку до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №870817, довідку від 30.05.2024 №491 про навчання ОСОБА_1 ; довідку про безпосередню участь ОСОБА_3 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №108 від 01.05.2022 про зарахування ОСОБА_3 до списків частини; витяг №10950 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, довідку про склад сім`ї від 17.06.2024 №02.14.14.13-323

За результатом розгляду рапорту 26.06.2024 тво командира військової частини НОМЕР_1 затвердив висновок про відмову у звільненні з військової служби, у якому зазначив, що до рапорту не додані акт встановлення факту постійного догляду за особою з інвалідністю та документи про коло осіб першого та другого ступеня спорідненості.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення із військової служби, позивач звернувся до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно відмовим у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за матір`ю з числа осіб з інвалідністю II групи.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до частини 5 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (Закон № 2232-XII) від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

За змістом підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції станом на день виникнення спірних відносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, обов`язковою умовою для звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, є відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості або якщо такі члени сім`ї самі потребують необхідного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Частиною 7 статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Правовідносини щодо проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України регулює Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

За змістом пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Відповідно до висновку від 26.06.2024 про відмову щодо звільнення позивача з військової служби підставою для відмови слугувало ненадання позивачем до рапорту акту встановлення факту постійного догляду за особою з інвалідністю та документів, які підтверджують коло осіб першого та другого ступеню споріднення особи, яка потребує постійного догляду, або потребу таких осіб першого та другого ступеню споріднення у постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Встановлено, що до рапорту позивач надав копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 рідного брата ОСОБА_4 1999 року народження, довідки від 30.05.2024 №491 про навчання ОСОБА_1 , довідки Городоцької про склад сім`ї від 17.06.2024 №02.14.14.13-323. Висновок від 26.06.2024 про відмову щодо звільнення позивача з військової служби сформований відповідачем без дослідження зазначених документів. Тому, зазначені в цьому відомості про ненадання позивачем документів про коло осіб першого та другого ступеня спорідненості не відповідають фактичним обставинам.

У висновку від 26.06.2024, як на підставу для відмови щодо звільнення позивача з військової служби, відповідач посилається на ненадання позивачем акту встановлення факту постійного догляду за особою з інвалідністю.

Відповіднодо підпункту 13 пункту 1 додатка 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. N 560 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 7 червня 2024 р. N 675, акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) (додаток 8), у якому зазначаються відомості про відсутність інших осіб, які могли б здійснювати такий догляд, є частиною документів, які подає військовозобов`язаний, який зайнятий доглядом одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи з для отримання відстрочки від призову на військову службу на підставі пунктів 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Оскільки Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не поширюється на військовослужбовців, які проходять військову службу, вимоги відповідача щодо надання позивачем акту про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) як підстави для звільнення з військової служби, суперечать приписам Закону № 2232-XII.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Висновок від 26.06.2024 про відмову щодо звільнення позивача з військової служби не відповідає зазначеним критерія оскільки складений без дослідження в повному обсязі документів, наданих позивачем до рапорту, та містить безпідставну вимогу щодо надання позивачем документу (акту про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду), не передбаченого Законом № 2232-XII.

При цьому, повноваження щодо рішення (наказу) про звільнення військовослужбовця з військової служби приймає командир військової частини за місцем проходження військової служби на підставі аналізу рапорту та доданих до нього документів. Водночас, на суд покладені повноваження щодо правової оцінки рішення, яке є предметом спору.

Під час вирішення спору щодо правомірності рішень та дій, суд, діючи в межах повноважень, наданих статтею 124 Конституції України, перевіряє, чи дотримані відповідачем під час їх прийняття вимоги статті 19 Конституції України, не втручаючись у дискреційні повноваження відповідача щодо встановлення права позивача на звільнення з військової служби.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Ефективний спосіб захисту повинен бути адекватним наявним обставинам.

У постанові від 08.11.2019 у справі №420/914/19 Верховний Суд зазначив, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За змістом підпункту 2 пункту 225 Положення №1153/2008 ) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) звільнення військовослужбовців із військової служби на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з пунктом 233 цього Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Отже, звільнення військовослужбовця з військової служби (наказ) здійснюється особами, перелік яких визначений пунктом 225 Положення №1153/2008, за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", підтверджених відповідними документами. Повноваження щодо встановлення підстав звільнення, визначених вказаною нормою Закону шляхом дослідження документів, наданих військовослужбовцем, покладені на відповідного командира.

У постанові від 05.09.2018 у справі N 826/9727/16 Верховний Суд дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, буде зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.